Справа № 345/1158/25
Провадження № 22-ц/4808/1429/25
Головуючий у 1 інстанції Гапоненко Р. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Бойчука І.В., Баркова В.М.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю особи, яка подала апеляційну скаргу, позивачки ОСОБА_1 та іі представника адвоката Жидецької С.Р., і представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бойка Р.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Жидецька Світлана Ростиславівна, на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Гапоненком Р.В. 28 липня 2025 року в м. Калуш Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_2 є її братом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_3 . На день його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із: 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 .

У березні 2025 року позивач звернулася до приватного нотаріуса з питанням оформлення спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого у зв`язку з тим, що вона у встановлений законом строк не прийняла спадщину після смерті свого батька. Крім того, вказала, що в неї не було можливості прийняти спадщину в установлений законом строк, оскільки вона проживає далеко, на утриманні в неї є син з інвалідністю дитинства, її чоловік помер, а в зв`язку з пандемією коронавірусу та настанням війни була обмежена в русі.

Просила ухвалити рішення про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 .

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з відсутності підстав для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки зазначені позивачем доводи про причини пропуску такого строку не є поважними.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу з мотивів неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які полягали у неправильній оцінці обставин справи..

Вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за адміністративними та іншими послугами, а також строків надання цих послуг. Перебіг цих строків продовжується від дня припинення карантину з урахуванням часу, що минув до його зупинення, однак це не стосується вчинення нотаріальних дій, в тому числі і тих, що пов`язані з можливим пропуском передбачених законодавством строків.

Мотивація суду першої інстанції, на її думку, не відповідає правовій позиції Касаційного цивільного суду у складі ВС у постанові від 20 вересня 2021 року (справа №206/3473/20) згідно з якою за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналогічне встановлено приписами ч.3 ст. 1272 ЦК України. Тобто з приписів вищевказаної статті вбачається, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті причини, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення таких дій. Відтак, приписи ч. 3. Ст. 1271 ЦК України можуть застосовуватися, якщо у спадкоємця наявні перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини та ці обставини визнані судом поважними.

Переконана, якщо у спадкоємця об`єктивних перешкод для подання заяви про прийняття спадщини не існувало, він не скористався правом для прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Крім того, перешкодою для подання нею заяви про прийняття спадщини стали запроваджені карантинні обмеження у зв`язку із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби.

Також, на думку ОСОБА_1 , судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що вона є матір`ю дитини з інвалідністю, а через наявність регулярних оголошень повітряних тривог, дитина боялася залишатися вдома сама, що стало перешкодою для її звернення із заявою до нотаріуса.

З врахуванням наведеного, просила скасувати рішення суду першої інстанції на ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Позиція інших учасників справи

Відповідач ОСОБА_2 через свого представника адвоката Бойка Р.Б. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому з апеляційною скаргою не погодився, пославшись при цьому на позицію Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року (справа №201/16373/16-4) про те, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. У постанові на, яку в апеляційній скарзі вказала апелянт Верховний Суд врахував не лише наявність дотримання карантинних обмежень, а й незначний пропуск позивачем строку для прийняття спадщини. Проте, пропущений ОСОБА_1 строк для прийняття спадщини є значним. Тому висновки постанови на яку посилалася апелянт вважає нерелевантними до обставин даної справи.

Карантинні обмеження охоплюють лише частину строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а апелянт не зазначила, які причини перешкоджали їй у поданні заяви про прийняття спадщини до запровадження таких обмежень. Крім того, вона не була позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права шляхом подання відповідних заяв про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку.

Враховуючи наведене, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

У судове засідання не з`явився відповідач ОСОБА_4 , про день місце та час розгляду справи повідомлений належним чином і забезпечено у судовому засіданні його представництво.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення відповідача про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у його відсутність.

Вислухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу, позивачки ОСОБА_1 та іі представника адвоката Жидецької С.Р., і представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бойка Р.Б., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 21.10.2021 року (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 записано ОСОБА_3 (а.с.12).

Згідно довідки від 19.07.2024 року №314 виданої старостою Перевозецького Старостинського округу М. Ладовська, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований в АДРЕСА_2 з 08.07.2014 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з ним проживав його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується записом в погосподарській книзі Перевозецького старостинського округу (книга №9 с. Пилипівка за 2010-2015-2023рр.)

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 31.10.1996 року посвідченого відділом приватизації житла державного концерну «Оріана», квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї дружині ОСОБА_6 та сину ОСОБА_7 (а.с.15).

ОСОБА_5 04.03.2025 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с. 10).

Постановою від 04.03.2025 № /02-31 приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Лесюк П.В. відмовив ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона у встановлений законом строк її не прийняла, а тому свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , видано спадкоємцю ОСОБА_2 , який проживав з ОСОБА_3 на день смерті спадкодавця і тим самим прийняв спадщину.

Згідно ухвали Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 18.12.2019 року призначено недієздатному сину ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженцю та жителю с. Підгір`я Богородчанського району Івано-Франківської області опікуна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку с. Підгір`я, Богородчанського району, Івано-Франківської області (а.с.17).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №392520 від 10.11.2021 року ОСОБА_8 являється особою з інвалідністю 2 групи з дитинства, а згідно висновку лікарської комісії Богородчанської центральної лікарні від 24.05.2021 року потребує постійного стороннього догляду.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер чоловік позивачки ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_3 .

Застосовані норми права

Відповідно до змісту ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261,1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину,спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на те посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо:

у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 459/2973/18 (провадження № 61-12504св21) та від 17 лютого 2022 року у справі №953/15603/20 (провадження № 61-12451св21).

Для подання заяви про прийняття спадщини не обов`язкове прибуття спадкоємця до нотаріальної контори, оскільки законодавство не позбавляє спадкоємця права направити таку заяву за допомогою засобів поштового зв`язку, або через консульство чи посольство України в країні перебування чи проживання спадкоємця.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через необізнаність про процедуру прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

При цьому, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постановах Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18) та від 11.11.2020 у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20) зроблено висновки про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли і відкрилась спадщина після його смерті. Шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини закінчився 20 квітня 2021 року. Із матеріалів спадкової справи встановлено, що заява про прийняття спадщини ОСОБА_10 після смерті батька у матеріалах спадкової справи відсутня. Позивачкою 04.03.2025 року до нотаріальної контори подана заява про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 , тобто через три роки чотири місяці одинадцять днів після смерті спадкодавця.

У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21, провадження № 61-8014св22 викладено правовий висновок, що «правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню».

За цією нормою поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначила, що строк для прийняття спадщини було пропущено з поважних причин, у зв`язку із тим, що у неї на утриманні перебуває син з інвалідністю з дитинства, за яким вона здійснює догляд, а батько сина помер; вона не мала можливості звернутись до нотаріуса чи нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини через карантинні обмеження у зв`язку із поширенням територією України гострої респіраторної хвороби COVID-19, через віддаленість від місця проживання спадкодавця та через ведення воєнного стану в Україні.

Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»з 12 березня 2020 року до 31 серпня 2020 року в Україні було запроваджено карантин.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Але, це не стосується вчинення нотаріальних дій, в тому числі, і тих, що пов`язані з можливим пропуском передбачених законодавством строків (наприклад, оформлення спадщини).

Нотаріуси виконують виключно делеговані державою функції, не є суб`єктами господарювання, а тому на нотаріат не поширювалася постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Відповідно до пунктів 2.1, 3.5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса.

Таким чином, оскільки нотаріуси продовжували роботу під час карантинних обмежень, а особиста присутність у нотаріуса за останнім місцем проживання спадкодавця або спадкоємця для подачі заяви про прийняття спадщини від спадкоємця законом не вимагається, тому поширення територією України гострої респіраторної хвороби COVID-19 та віддаленість від місця проживання спадкодавця не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.

Так, у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 викладено висновок, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі № 310/2337/18 викладено висновок, що проживання спадкоємця в іншому населеному пункту не може розцінюватися як об`єктивна обставина, яка утруднювала здійснення ним дій, спрямованих на прийняття спадщини.

У постанові від 13 червня 2025 року у справі № 692/852/24 КЦС ВС також визначив, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022 розпочався особливий період в Україні, пов`язаний зі збройною агресією рф.

Відповідно до п.3 наказу Міністерства Юстиції України № 1118/5 від 11.03.2022 «Про затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів у сфері нотаріату» в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини.

Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості постановою Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо регулювання строку на прийняття спадщини.

Правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України.

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини. Тому пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню; суди правильно вказали, що для подання заяви про прийняття спадщини не є обов`язковим особисте подання документів безпосередньо в приміщенні нотаріальної контори, адже закон не позбавляє спадкоємця права направити цю заяву за допомогою засобів поштового зв`язку, а також подати її через орган місцевого самоврядування.

Наявність у позивачки на утримання сина з інвалідністю з дитинства також не дає підстав для визнання причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними, оскільки перешкод у подачі такої заяви через орган місцевого самоврядування або засобами поштового зв`язку не було.

Водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження звернень позивачки із відповідними заявами про прийняття спадщини до державних та приватних нотаріусів або до органа місцевого самоврядування та відмови у прийнятті таких заяв у зв`язку із карантинними обмеженнями внаслідок гострої респіраторної хвороби COVID-19, а потім введенням воєнного стану, закриттям державних реєстрів. Таким чином, позивачка не довела об`єктивних та непереборних обставин, які позбавили її можливості своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, а тому строк для подання заяви про прийняття спадщини пропущено без поважних причин.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, апеляційний суд, враховуючи вищевказані норми матеріального права, вважає, що підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини немає, оскільки нею не надано безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не доведено наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню такої заяви у встановлений законом строк, що в силу статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Жидецька Світлана Ростиславівна, залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2025 року, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Максюта І.О.

Судді: Бойчук І.В.

Барков В.М.

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2025 року.