Справа № 579/2036/25
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви у зв`язку з невиконанням ухвали

про залишення позовної заяви без руху

17 жовтня 2025 року м.Кролевець

Суддя Кролевецького районного суду Сумської області Моргун О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про компенсацію половини вартості автомобіля, -

В С Т А Н О В И В:

позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про компенсацію половини вартості автомобіля ухвалою судді від 15 вересня 2025 року була залишена без руху, як така, що подана без додержання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Для усунення недоліків позовної заяви судом був установлений строк у сім днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Зазначену вище ухвалу про залишення позовної заяви без руху позивач отримав 01 жовтня 2025 року.

Станом на 17 жовтня 2025 року позивач не усунула недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 15 вересня 2025 року, а саме, не зазначила:

- обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

- зазначення доказів, що підтверджують вказані позивачем обставини, а саме, що відповідач ОСОБА_2 без згоди позивача відчужив автомобіль Peugeot модель 5008, 2016 року випуску, та отримавши при цьому кошти за нього, компенсацію половини вартості автомобіля позивачу не повернув;

- зазначення доказів, які не можуть бути подані разом з позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Таким чином, відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про компенсацію половини вартості автомобіля вважається неподаною і повертається позивачеві.

Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням» статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08.03.2017 у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2023 у справі № 752/2177/22 (провадження № 61-4447св23) доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).

Суди у цивільних справах не оцінюють професійність, якість чи своєчасність правової допомоги, яка перешкодила особі, якій вона надається, отримати ефективний доступ до суду (див. ухвалу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 554/4001/17, провадження № 61-20093ск21).

Матеріали справи не містять доказів та й доводів, які б свідчили про наявність перешкод для ОСОБА_1 щодо своєчасного звернення за професійною правничої допомогою.

Тобто час такого звернення залежав виключно від її волевиявлення.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єк тивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України в клопотанні серед іншого зазначаються вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Позивачем не зазначено та не надано доказів вжиття заходів самостійного отримання доказу.

Суд також наголошує, що повернення позовної заяви не є перешкодою у доступі до правосуддя, адже учасник справи не позбавляється можливості подання такого позову.

Згідно ч.7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст.ст. 185, 258, 260 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про компенсацію половини вартості автомобіля повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

СуддяО. В. Моргун