Справа № 306/606/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 жовтня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» на рішення Свалявського районного суду від 08 травня 2023 року, ухвалене суддею Вінер Е.А. у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу

встановив:

У березні 2023 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

Позов мотивує тим, що між позивачем та відповідачем укладено Типовий договір розподілу природного газу. Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу(акцептування договору) є заява-приєднання до умов договору розподілу природного газу та оплата послуг розподілу природного газу.

Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав, а саме: надав послуги з розподілу природнього газу за адресою споживання - АДРЕСА_1 , натомість, відповідач в порушення умов договору, не провів оплату, внаслідок чого за період січень 2021 р. - січень 2023 року утворилась заборгованість в розмірі 7111,45 грн. У зв`язку з наведеним, позивач просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь АТ «Закарпатгаз» вказану заборгованості за послуги розподілу природного газу у розмірі 7111,45 грн та судові витрати.

Рішенням Свалявського районного суду від 08 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» позивається до ОСОБА_1 , однак будинок якому надаються послуги з розподілу природного газу згідно договору дарування від 19.12.2004 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Тому, саме з ОСОБА_2 мав бути укладений Типовий договір розподілу природного газу, а не з відповідачем, який зазначений у справі і вимагати оплати від нього послуг не можна.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу.

Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення, яке є незаконним та необґрунтованим, судом неправильно досліджено обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

В своїх доводах апелянт посилається на те, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» є підприємством, яке здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу та діє на підставі ліцензії, яка є загальнодоступною.

Зазначає, що між позивачем та відповідачем існують фактичні відносини, а саме укладено Типовий договір з розподілу природного газу. Відповідач даний факт не заперечує, користується природним газом та сплачує рахунки за його користування та розподіл. Також фактом приєднання до умов договору є заява-приєднання, тобто сам договір та споживання газу. Такий договір не потребує двосторонньої форми підписання.

Оскільки у відповідача відкрито особовий рахунок, оплачуються послуги з розподілу природного газу(акцептування договору), то можна констатувати про наявність фактичних відносин з газопостачання між позивачем та відповідачем.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» не знало про наявність договору дарування. Такий договір став відомий позивачу тільки в суді апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що йому безпідставно нараховується заборгованість, оскільки не він є власником будинку. Договір був підписаний ним під впливом обману, внаслідок зловживання його довірою. Послуга з газорозподілу є надумана, порушує права споживачів та входить в ціну спожитого газу.

У дане судове засідання учасники справи не з`явились.

Від сторін спору заяви чи клопотання про відкладення або розгляд справи за їх відсутності до апеляційного суду не надходили.

Позивач АТ «ОГС «Закарпатгаз» та представник позивача ОСОБА_3 повідомлені шляхом надіслання повісток в підсистему «Електронний суд», що підтверджується довідками про доставку електронного документу від 02.09.2025 (а.с.131, 132).

Відповідач ОСОБА_1 повідомлений шляхом надіслання йому SMS-повідомлення в додаток «Viber», що підтверджується довідкою від 02.09.2025 (а.с.133).

Крім цього, відповідачу надсилалась судова повістка поштовими засобами зв`язку, яка повернулася 22.09.2025 з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.05.2023 у справі №755/17944/18, касаційний суд виснував, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

У зв`язку з тим, що сторони по справі не з`явились, однак такі були повідомлені про судове засідання належним чином, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то таку слід вирішити по суті.

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 11.04.2016 між АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» та ОСОБА_1 було укладено заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу(для побутового споживача). Газорозподіл здійснюється за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 погодився з умовами даного договору шляхом його підписання.

Даний договір є публічним, розміщений на сайті РГК Закарпатгаз та затверджений Постановою №2498 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015.

Житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться у приватній власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування за №6322 від 19.12.2004 та посвідчено приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Ляшенко А.Г.

Споживачу проводилось нарахування заборгованості з розподілу природного газу з 01.01.2020 по 01.01.2023(а.с. 16). Згідно розрахунку заборгованості від 23.01.2023 споживач заборгував позивачу 7 111,45 грн, зокрема: заборгованість за січень 2021 року 241,03 грн, заборгованість у період з лютого по грудень 2021 року 2 551,05 грн, заборгованість з січня по грудень 2022 року 3 998,87 грн та заборгованість за січень 2023 року 376,71 грн. Також споживачем було здійснено часткову оплату в сумі 56,21 грн.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

У пункті 1 частини другої цієї статті Закону № 2189-VIII визначено, зокрема, що виконавцями послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

За частиною першою статті 10 Закону № 2189-VIII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону № 2189-VIII одиниця виміру обсягу спожитого споживачем природного газу визначається правилами постачання природного газу, що затверджуються уповноваженим законом органом.

Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України від 09 квітня 2015 року № 329-VIII «Про ринок природного газу» (далі - Закон № 329-VIII), Кодексом ГРМ, Правилами № 2496, Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - типовий договір № 2498), Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам № 2500 та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з пунктами 3, 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Згідно з пунктами 1.1, 1.3 розділу І Типового договору №2498 цей Типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно частини 1 статті 40 Закону України «Про ринок природного газу», розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «ОГС «Закарпатгаз» зазначає, що будинок якому надаються послуги з розподілу природного газу згідно договору дарування від 19.12.2004 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Тому, саме з ОСОБА_2 мав бути укладений Типовий договір розподілу природного газу, а не з відповідачем, який зазначений у справі і вимагати оплати від нього послуг не можна.

З висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Суд першої інстанції посилається на Закон України «Про житлово-комунальні послуги», а саме на п. 6 ч. 1 ст. 1, в якій зазначається, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Даною нормою передбачено, що індивідуальний споживач це не тільки фізична або юридична особа, яка є власником нерухомого майна, але й особа, яка за згодою власника користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Оскільки ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , то слід вважати, що такий користується об`єктом нерухомого майна за згодою його власника, допоки не доведено зворотного.

Пунктом 1 глави 1 Розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що споживач природного газу (споживач) фізична особа, фізична особа підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Договірні відносини газопостачання ґрунтуються на тому, що споживач підписує Типовий договір розподілу природного газу, який є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів.

Фактом приєднання ОСОБА_1 до умов договору розподілу природного газу є заява-приєднання до умов розподілу природного газу (для побутового споживача) від 01.04.2016, а також споживання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить зміна показників в сторону збільшення та оплата наданих послуг споживачем.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, Договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

За однією поштовою адресою укладається один договір розподілу природного газу з побутовим споживачем. У випадку наявності у побутового споживача декількох об`єктів за різними поштовими адресами укладаються окремі договори розподілу природного газу по цих об`єктах.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема, повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 Розділу VI Кодексу ГРМ).

ОСОБА_1 не заперечує факт споживання ним газу за адресою: АДРЕСА_1 . У відповідача відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а з наданих позивачем розрахунків вбачається, що споживач користується природним газом.

Таким чином, визначальним у правовідносинах між споживачем природного газу та Оператором ГРМ є саме факт приєднання особи до договору про газопостачання та користування природним газом. Факт належності житлового будинку за адресою споживання газу ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 не є визначальним в даному випадку, оскільки важливим є саме доведення обставин користування газом особою, з якою укладено відповідний договір про газопостачання.

ОСОБА_1 не спростував факту не укладення між ним, як споживачем, та між АТ «ОГС «Закарпатгаз» заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу(для побутового споживача) від 11.04.2016, а також не спростував, що саме він користувався природним газом, а не власник житлового будинку ОСОБА_2 .

Тому, апеляційний суд погоджується з доводами позивача, які викладені у апеляційній скарзі щодо належності відповідача та доведеності позовних вимог. Суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Згідно розрахунку заборгованості від 23.01.2023 споживач заборгував позивачу 7 111,45 грн, зокрема: заборгованість за січень 2021 року 241,03 грн, заборгованість у період з лютого по грудень 2021 року 2 551,05 грн, заборгованість з січня по грудень 2022 року 3 998,87 грн та заборгованість за січень 2023 року 376,71 грн. Також споживачем було здійснено часткову оплату в сумі 56,21 грн.

Отже, рішення суду першої інстанції слід скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Закарпатгаз» заборгованість за послуги з розподілу природного газу, яка станом на 23.01.2023 становить суму 7 111,45 грн.

Оскільки, апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове про задоволення позовних вимог, згідно вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати в розмірі 6 710 гривень судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Враховуючи вищезазначене та керуючись статтями 12, 81, 141, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз», задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду від 08 травня 2023 року, скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз», , адреса: м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2, заборгованість у розмірі 7 111,45 гривень за послуги з розподілу природного газу та судові витрати у розмірі 6 710,00 гривень судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: