Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2025 року м. Миколаїв
справа №477/1027/24
провадження №22-з/812/102/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , яка подана через її представника Золотарьова Кирила Андрійовича, про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання,
29 квітня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з позовом, який обґрунтовував наступним.
Позивач зазначав, що 08 липня 2015 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 в борг 37 400 доларів США. ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кошти у строк до 15 вересня 2019 року.
Оскільки позичальниця своїх зобов`язань за договором позики не виконала, ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду.
Рішенням Вітовського (раніш Жовтневого) районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2023 року, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 березня 2024 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнута заборгованість за договором позики у сумі 946 646,52 грн та судовий збір у сумі 9886,87 грн.

Цим рішенням було встановлено, що прострочення виникло з 16 вересня 2019 року, останнє часткове погашення суми боргу відповідачка здійснювала 01 грудня 2019 року, з урахуванням погашень, які здійснювала відповідачка, залишок боргу становив 35 468,21 дол.США, що станом на 30 червня 2020 року становило 946 646,52 грн.

Позивач вказував, що станом на дату подання позову рішення суду про стягнення боргу за договором позики не виконано.

За такого, на його думку, у нього виникло право на стягнення з відповідачки сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, а саме за період з 01 липня 2020 року по 18 квітня 2024 року інфляційних втрат у сумі 496 556,28 грн та трьох відсотків річних у сумі 107 933,22 грн, а також за період з 02 грудня 2019 року по 30 червня 2020 року трьох відсотків річних у сумі 616,57 дол. США.

Посилаючись на викладене, позивач просив його позов задовольнити.

Рішенням Вітовського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2025 року та додатковим рішенням цього суду від 14 липня 2025 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто інфляційні втрати у сумі 496 556,28 грн та три відсотка річних у сумі 107 933,22 грн та 616,57 дол. США.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі нею також вказано, що орієнтовний розмір її витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції буде становити 12 000,00 грн.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_3 , задоволено частково.

Рішення Вітовського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2025 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за період з 01 липня 2020 року по 23 лютого 2022 року інфляційні втрати у сумі 156 540,62 грн та три відсотка річних у сумі 46 878,24 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 2264,21 грн.

Додаткове рішення Вітовського районного суду Миколаївської області від 14 липня 2025 року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 4830,32 грн.

08 жовтня 2025 року в судових дебатах в суді апеляційної інстанції адвокат Пухальська Н. В. звернулася до суду з заявою про розподіл витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції, докази розміру якої будуть надані після ухвалення рішення судом.

13 жовтня 2025 року ОСОБА_4 через свого представника Золотарьова К. А. подала до Миколаївського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, понесених відповідачем у суді апеляційної інстанції у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, у сумі, яка вирахувана пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження надання такої допомоги відповідачкою надано такі докази: договір про надання професійної правничої допомоги №02/05 від 02 травня 2024 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Пухальська, Золотарьов і Лахтарін», в особі керуючого партнера адвоката Пухальської Н. С. та ОСОБА_1 ; ордер на надання правничої допомоги адвокатом Пухальською Н. С.; ордер на надання правничої допомоги адвокатом Золотарьовим К. А.; додаткову угоду №3 до договору про надання професійної правничої допомоги №02/05 від 02 травня 2024 року; акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 13 жовтня 2025 року, відповідно до якого загальна вартість наданої правничої допомоги в суді апеляційної інстанції складає 11 700 грн (9000 грн підготовка та подання до суду апеляційної скарги, 2700 грн участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, яке відбулося 08.10.2025); рахунок - фактуру; платіжну інструкцію від 08 жовтня 2025 року про сплату 2700 грн за юридичне супроводження згідно з договором від 02 травня 2024 року.

17 жовтня 2025 року від позивача через його представника Головка І. О. надійшла заява про відмову у задоволенні заяви відповідачки про ухвалення додаткового рішення, оскільки нею у заяві не був визначений конкретний розмір витрат, на який вона претендує та не було подано детального опису робіт, їх обсяг та вартість. На час подання вказаної заяви відповідачкою апеляційний суд вже розглянув питання розподілу судових витрат, що відображено в постанові від 08.10.2025.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_4 , яка подана через її представника Золотарьова К. А., підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.3 ст.259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати без повідомлення учасників справи.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частина 8 статті 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Стаття 133 ЦПК України регламентує, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок його обчислення, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зміст судового рішення суду апеляційної інстанції свідчить, що судом не вирішувалося питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, які відповідачка понесла під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, бо її представник у судових дебатах пояснив, що докази їх понесення будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Протягом п`яти днів такі докази були подані , а тому вказане потребує ухвалення додаткового судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 жовтня 2025 року апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка була подана через її представника Пухальську Н. С., задоволена частково. Рішення Вітовського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2025 року змінено. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково (на 36%).

Із поданих відповідачкою доказів випливає, що їй надавалася правнича допомога у суді апеляційної інстанції на суму 11 700 грн (9000 грн підготовка та подання до суду апеляційної скарги; 2700 грн участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, яке відбулося 08.10.2025).

Колегія суддів вважає вказану суму такою, що є співмірною із складністю справи та виконаними адвокатами (Пухальською Н. С., Золотарьовим К. А.) роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатами на виконання робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, ціною позову.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та зміну рішення суду першої інстанції, яка полягала у частковому задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , на думку колегії суддів, заява відповідачки про відшкодування їй витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягає задоволенню на суму 7488 грн.

Твердження позивача, подані ним через представника ОСОБА_5 17 жовтня 2025 року, про те, що відсутні підстави для задоволення заяви відповідачки, бо у її заяві не був визначений конкретний розмір витрат, на який вона претендує, та не було подано детального опису робіт виконаних адвокатом, їх обсяг та вартість, колегія суддів відхиляє, бо це спростовується дослідженими доказами. У заяві відповідачки та наданих нею доказах вказано, що надані їй адвокатами послуги у суді апеляційної інстанції вартували 11 700 грн. Відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відповідачка просила здійснити, виходячи з цієї суми, але пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає вимогам законодавства.

Що стосується посилань позивача на те, що відсутні підстави для задоволення заяви відповідачки про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, бо на час подання нею вказаної заяви апеляційний суд вже розглянув питання розподілу судових витрат, що відображено в постанові від 08.10.2025, то вони є хибними.

Розподіл вказаних витрат судом апеляційної інстанції не здійснювався, бо представник відповідачки у судових дебатах пояснив, що докази їх понесення будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, що дозволено нормами цивільного процесуального законодавства.

Керуючись ст.270, 381 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , яка подана через її представника Золотарьова Кирила Андрійовича, про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 7488 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повна постанова складена 23 жовтня 2025 року.