Справа № 727/1431/25
Провадження № 2/727/705/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 вересня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі:
Головуючого, судді Слободян Г.М.
секретаря судового засідання Вакарчук Т.Р.
сторін по справі:
представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мельник Ю.В.
представника відповідачів: Чернівецької міської ради та виконкому Чернівецької міської ради, за довіреністю - Гулевич М.М.
Короткий зміст позову
Вважає, що внаслідок цих рішень міська рада без згоди співвласників будинку незаконно об`єднала, а потім передала в оренду частину прибудинкової території вказаного вище будинку, чим порушила право власників та відповідно співвласників на користування земельною ділянкою, що визначена була за домоволодінням АДРЕСА_4 ще з 1954 року. Посилається на те, що дії відповідачів призвели до фактичного самовільного захоплення частини земельної ділянки, і створення перешкод у користуванні як будинком, так і надвірними будівлями і спорудами, вході до квартири та її обслуговуванні на земельній ділянці. Просить, визнати незаконним та скасувати Рішення Чернівецької міської ради № 372/8 від 17.05.2005 року; рішення Чернівецької міської ради підпункт 28.1.2. п. 28 рішення ЧМР №1411 від 04.09.2018 року, визнати незаконним і скасувати рішення Чернівецької міської ради п. 35 додатку 4 до рішення 3 сесії міської ради 5 скликання № 49 від 30.06.2006 року, а також здійснити розподіл судових витрат, в тому числі витрат на правову допомогу.
Рух справи та позиція сторін.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21.02.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Відповідач посилається на те, що оскільки земельна ділянка, яка надавалась у користування ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» розташована у межах населеного пункту м. Чернівці, її власником виступає Чернівецька міська територіальна громада, в особі Чернівецької міської ради, а не позивач. Просять, відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 за безпідставністю.
17.03.2025 року від представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Мельник Ю.В., до суду надійшла відповідь на відзив. У відповідді на відзив, останній важає, що твердження представника відповідача про те, що третя особа користувалася вже земельною ділянкою до набуття права власності позивача є маніпуляцією, адже не може існувати приватна власність (будинки, квартира) без земельної ділянки. Зазначає, що згідно Рішення Чернівецької від 14.01.1954 року МВК N?44 «Про наслідки обміру земель будівельного кварталу N? 365 м. Чернівці» за будинковолодінням АДРЕСА_4 було зареєстровано 2037 кв. м. земельної ділянки, що підтверджується викопіюванням з інвентарної справи на земельну ділянку, яка містить штамп із посиланням на рішення 1954 року, що вказує на те, що за будинком АДРЕСА_4 була закріплена земельна ділянка, яка перебувала у спільному користуванні співвласників вказаного житлового будинку. І, те, що ОСОБА_1 , і набув права власності на квартиру в тому будинку, означає і набуття права власності попереднього власника, інакше б правочин не відбувся. Вважає, що передаючи спірну земельну ділянку з року в рік, відповідач тим самим підтверджував порушення земельного законодавства. Вважає, що Чернівецька міська територіальна громада, в особі Чернівецької міської рада є власником земельної ділянки незаконним, з огляду на те, що співвласники будинку спірного в тому числі і позивач являються частиною даної громади, а Чернівецька міська рада закріпила ще у 1954 році 2037 кв.м. земельної ділянки і дане рішення не скасовано. Просить позовні вимоги заявлені в інтересах його довріителя задовольнити.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.02.2025 року відмовлено у задоволенні заяви позивача в забезпеченні вищенаведеного позову.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.04.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Мельника Ю.В., про призначення судової земельно-технічної експертизи та закрито підготовче провадження по справі.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав та у наданих суду поясненнях посилався на обставини викладені в позові, вимоги якого просив задовольнити в повному обсязі. У подальшому, в судові засідання не з"являвся, з підстав повернення на службу в ЗСУ. судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Мельник Ю.В., підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити позов (в новій редакції) повністю з підстав викладених у позовній заяві.
Представник відповідачів Чернівецької міської ради та виконкому Чернівецької міської ради, за довіреністю, відповідно Генцарюк М.-Д та Гулевич М.М. у судовому засіданні просили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю, з урахуванням обставин викладених у відзиві.
Представник третьої особи на стороні відповідачів ТОВ «БУКОВИНА-ІНВЕСТ-БУД» у судове засідання повторно (неордноразово) не з?явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку за адресою вказаною в позовній заяві.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зважає на наступне.
Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно статтей 3,4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Досліджені судом докази та застосовані норми права.
Судом, на підставі надани сторонами доказів, безпосередньо досліджених в судовму засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с.17).
Згідно з архівним витягом №922 від 19.10.2021 року копії рішення Чернівецької міської виконавчої комісії №44 від 14.01.1954 року «Про наслідки обміру земель будівельного кварталу №365 м. Чернівці» за домоволодінням АДРЕСА_4 було закріплено земельну ділянку площею 2037 кв. м, яка перебувала у користуванні співвласників даного будинку (т.1, а.с.18).
Аналогічне вбачається і з досліджених, витребуваних за клопотанням представника позивача матеріалів інвентарної справи по будинковолодінн. АДРЕСА_4 .
В судовому засіданні позивачу ОСОБА_1 інтеречи якого представляє адвокат Мельник В.І. було роз"ясненно право позивача на залучення до участі в справі в якості третіх осіб, співвласників вказаного будинковолодіння. Будь - яких клопотань від позивача ОСОБА_1 інтереси якого представляє адвокат Мельник В.І. та останнього до суду про залучення до участі в справі третіх осіб не надходило.
З матеріалів справи вбачається наявність надвірних споруд (вбиральні та сараю), що розташовані на вказаній земельній ділянці, підтверджується викопіюванням із кадастрової карти (плану) масштаб 1:2000, а також кадастровим планом земельної ділянки, розробленим ПП «Укрспецзем» у 2018 році, де зазначено будинок АДРЕСА_4 під позицією «1» та надвірну споруду під позицією «2» (т.1, а.с.72-94).
Як встановлено судом з рішення Чернівецької міської ради №1184 від 28.04.2014 року та договору оренди землі №8944 від 27.05.2014 року з додатками, ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» було передано в оренду земельну ділянку площею 0,9979 га за адресою АДРЕСА_3 , для будівництва багатоквартирних житлових будинків із приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом (т.1, а.с.21-22, 64-71).
Згідно із архівним витягом №106 від 25.05.2021 року, рішенням Чернівецької міської ради №673 від 11.09.2008 року «Про надання юридичним особам та приватним підприємцям земельних ділянок в оренду та внесення змін в раніше прийняті рішення» вирішено внести зміни в пункт 6.2 рішення 34 сесії міської ради IV скликання від 07.07.2005 р. N?764 «Про погодження місць розташування об?єктів містобудування, надання дозволу забудовникам на підготовку матеріалів попереднього погодження, складання проектів відведення земельних ділянок, внесення змін в раніше прийняті рішення» в частині надання товариству з обмеженою відповідальністю «Буковина-Інвест- Буд» дозволу на погодження місця розташування об?єкта містобудування та надання дозволу на підготовку матеріалів попереднього погодження, складання проекту відведення земельної ділянки на АДРЕСА_3 площею 1,7 га для будівництва житлового будинку в оренду терміном на три роки, а саме: слова «для будівництва житлового будинку» замінити словами «для будівництва багатоквартирних житлових будинків з приміщеннями громадського призначення, об?єктами соцкультпобуту та підземним паркінгом» (підстава: заява ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» зареєстрована 17.07.2008р. за N?7-3531) (т.1, а.с.26-27).
Рішенням Чернівецької міської ради №49 від 30.06.2006 року, Чернівецька міська рада надала ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» у користування (в оренду) земельні ділянки за адресою АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування багатоквартирних житлових будинків (т.1, а.с.27 на звороті 28).

Рішенням Чернівецької міської ради №589 від 29.05.2008 року, ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» продовжено термін оренди земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 (т.1, а.с.28 на звороті 29).

28.12.2005 року між Чернівецькою міською радою та ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» було укладено договір №787-юр «Про виконання робіт проектування та будівництва інженерних мереж для житлового кварталу обмеженого вулицями Сторожинецькою, Рівненською, Червоноармійською та проспектом Незалежності», а рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №372/8 від 17.05.2005 року визначено ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» інвестором та замовником виконання вказаних робіт та п.2.1. передбачалося знесення житлових будинків АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4 з подальшим наданням мешканцям нових квартир (т.1, а.с.29 на звороті 31).

Відповідно до Витягу з рішення Чернівецької міської ради №764 від 07.07.2005 року, ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» було погоджено місце розташування об`єкта містобудування та надано дозвіл на підготовку матеріалів для проекту відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 . (т.1, а.с.35 на звороті).

Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Управління містобудування та архітектури Чернівецької міської ради було складено Акт вибору земельної ділянки (комплексний висновок) для розміщення об`єкта містобудування в м.Чернівці (адреса земельної ділянки: АДРЕСА_3 ) (т.1, а.с.36-39).

28.09.2006 року між Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради та ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» було укладено договір оренди земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд (т.1, а.с.40-49).

Рішеннями Чернівецької міської ради №1184 від 28.04.2014 р. та №1155 від 24.02.2018 року затверджено проект поділу та надано дозвіл ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» на поділ земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 (т.1, а.с.60-63).

Рішенням Чернівецької міської ради №1411 від 04.09.2018 року зазначену земельну ділянку за адресою АДРЕСА_3 було поділено на п`ять окремих ділянок. Підпунктом 28.1.2 цього рішення ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» надано в оренду, зокрема, земельну ділянку площею 0,4940 га (кадастровий номер :25:003:1079) терміном на 5 років для будівництва та обслуговування багатоквартирних будинків з приміщеннями господарського призначення, об`єктів соцкультпобуту та підземним паркінгом, за заявою ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» (т.1, а.с.50-51, 60).

У додатку до рішення Чернівецької міської ради №1534 від 06.12.2018 року «Про списання з балансу житлових будинків» зазначено житловий будинок по АДРЕСА_4 (т.1, а.с.118-120).

У відповідь на адвокатський запит №11 від 13.02.2025 року КП «Бюро технічної інвентаризації Чернівецької міської ради» надало відповідь, якою повідомило, що інвентаризаційну справу на будинковолодіння АДРЕСА_4 бюро не виготовляло (т.1, а.с.182-183). Суд наданий представником позивача доказ оцінює критично, оскільки саме за клопотанням представника позивача ОСОБА_3 судом було витребувано інвентарну справу на будинковолодіння АДРЕСА_4 , яка безпосередньо була досліджена в судовому засіданні щодо наявності чи відсутності співвласників будинколодіння та наявності документів, які б підтверджували закріплення за власниками будинку земельної ділянки.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 13 Конституції України, земля, її надра та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією.

Згідно з частиною першою статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Проте відповідно до частини другої цієї статті, право приватної власності набувається лише у спосіб, визначений законом.

Згідно зі статтею 142 Конституції України земля у межах населених пунктів є власністю територіальних громад.

Так, судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з архівним витягом №922 від 19.10.2021 року рішення Чернівецької міської виконавчої комісії від 14.01.1954 року №44 «Про наслідки обміру земель будівельного кварталу №365 м. Чернівці», за домоволодінням АДРЕСА_4 було закріплено земельну ділянку площею 2037 кв. м, що перебувала у спільному користуванні співвласників будинку. Позивач вважає, що подальша передача вказаної ділянки в оренду третій особі порушує його права.

При цьому в судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував і чітко пояснив, що він придбав за договором купівлі - продажу спірну квартиру в будинковолодінні АДРЕСА_4 після зняття з балансу вказаного житлового будинку і надання в оренду третій особі земельної ділянки. Також, пояснив, що він як власник квартири АДРЕСА_2 не оформляв своє право власності на земельну ділянку, вважаючи, що має право володіння, користування, розпорядження земельною ділянкою, що закріплена була під будинковолодінням АДРЕСА_4 ще з 1954 року.

Відповідно до статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема - співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Отже, статтею 92 ЗК України передбачено право постійного користування земельною ділянкою лише для визначеного законом кола суб`єктів. Тобто, власник окремої квартири у багатоквартирному будинку не набуває права одноособового користування земельною ділянкою під будинком чи прибудинковою територією.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення Чернівецької міської ради №1184 від 28.04.2014 року та договору оренди земельної ділянки №8944 від 27.05.2014 року , ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» було передано в оренду земельну ділянку площею 0,9979 га за адресою АДРЕСА_3 , кадастровий номер :25:003:1038 до 27.05.2019 р., для будівництва багатоквартирних житлових будинків із приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом.

24.02.2018 р. рішенням Чернівецької міської ради N?1155, а саме згідно пункту 2 ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» надано дозвіл на поділ орендованої земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 , площею 0,9979га. (кадастровий номер :25:003:1038) для будівництва та обслуговування багатоквартирних житлових будинків з приміщеннями громадського призначення, об?єктами соцкультпобуту та підземним паркінгом код 02.0, на 5 (п?ять) земельні ділянки: N?1 орієнтовною площею 0,4940га, N?2-орієнтовною площею 0,1828га, N?3-орієнтовною площею 0,0923га, N?4- орієнтовною площею 0,0148га, N?5-орієнтовною площею 0,2140га. Вказаним рішенням, зокрема було сформовано земельну ділянку з кадастровим номером :25:003:1079, яка перебуває у користуванні третьої особи.

Відповідно до статті 42 ЗК України земельна ділянка під багатоквартирним будинком може надаватися у спільну сумісну власність або у користування всіх співвласників такого будинку, однак суд звертає увагу на те, що для цього необхідні відповідні рішення органу місцевого самоврядування та оформлення правовстановлюючих документів.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України, право власності, постійного користування та оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Згідно з частиною першою статті 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою посвідчується відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про державний земельний кадастр», земельна ділянка як об`єкт цивільних прав виникає з моменту її формування та внесення відомостей до кадастру.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно, у тому числі на земельні ділянки, виникають з моменту державної реєстрації.

Посилання позивача на рішення виконавчого комітету від 14.01.1954 року №44 «Про наслідки обміру земель будівельного кварталу» не можуть вважатися достатнім доказом набуття права власності чи користування земельною ділянкою у розумінні статей 125, 126 ЗК України, оскільки такі права виникають виключно з моменту державної реєстрації та оформлення відповідних правовстановлюючих документів. Належних документів про приватизацію чи передачу земельної ділянки позивачем не подано.

Відповідно до частини першої статті 78 Земельного кодексу України, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно з частиною першою статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні її площі, меж та внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, після чого ділянка набуває статусу об`єкта цивільних прав.

Відповідно до частини першої статті 83 ЗК України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності. Отже, земельна ділянка у м. Чернівці, на якій розташований будинок АДРЕСА_4 , є комунальною власністю територіальної громади, а не власністю позивача.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності 01.01.2013р., з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об?єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

Згідно пунктів а та б пункту 4 Розділу, у державній власності залишаються: розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об?єкти нерухомого майна державної власності;

а) які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони;

б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України.

Як вже зазначалося вище, частинами 1, 2 статті 83 Земельного кодексу передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають:

а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об?єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права на земельні ділянки з земель державної чи комунальної власності на підставі рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування.

Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази, що попередні власниками будинку АДРЕСА_1 було оформлено право власності або володіння і користування спірними земельними ділянками. Як пояснив в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 він фактично квартиру придбав у своєї рідної тітки (сестри матері) і йому достаменно було відомо, що тітка ніяких документів щодо права власності на земельну ділянку щодо власності, чи володіння і користування нею не мала.

Так, відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим, у силу статті 321 ЦК України право власності є непорушним, однак здійснення цього права не може виходити за межі, встановлені законом. Наявність у позивача права власності на квартиру не породжує автоматичного права власності чи користування земельною ділянкою, якщо таке право не оформлене у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, проте здійснення права власності не може суперечити закону.

Як визначено у статті 373 ЦК України, земля є об`єктом цивільних прав. Порядок набуття та здійснення права на землю встановлюється земельним законодавством.

Відповідно до статті 382 Цивільного кодексу України, співвласники багатоквартирного будинку є співвласниками спільного майна будинку, але земельна ділянка під ним належить до комунальної власності та може бути передана у користування співвласникам лише у встановленому законом порядку.

Частиною 2 статті 382 Цивільного кодексу України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Тобто, аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявність у позивача права власності на квартиру АДРЕСА_2 не підтверджує автоматичного виникнення у нього права власності чи володіння, користування або розпорядження спірною земельною ділянкою за вказаним будинковолодінням, без належного рішення органу місцевого самоврядування та державної реєстрації.

Щодо доводів позивача про порушення його прав у зв`язку з передачею спірної земельної ділянки третій особі, суд зазначає, що рішенням Чернівецької міської ради №1184 від 28.04.2014 року та договором оренди землі №8944 від 27.05.2014 року ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» набуло права оренди земельної ділянки, яке було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав. На час набуття позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_2 у 2018 році, спірна земельна ділянка вже перебувала в оренді третьої особи ТОВ «Буковина-Інвест-Буд», а отже право користування землею не могло перейти до позивача.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що за ним чи іншими співвласниками будинку АДРЕСА_4 було зареєстровано право власності або користування спірною земельною ділянкою.

Своїм правом і роз"ясненним в судовому засіданні права позивача на залучення до участі в справі співвласників, в якості третіх осіб, позивач ОСОБА_1 , в його інтересах адвокат не скористалися.

Верховний Суд у відповідних Постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Доводи представника позивача адвоката Мельник В.І. щодо порушення відповідачами меж земельної ділянки спростовується наступним.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою визначає Закон України «Про землеустрій» і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою (землевпорядна документація) затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо. Технічна документація із землеустрою сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Згідно з статтею 19 Закону України «Про землеустрій» до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать: організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності; організація та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом; координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності; інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм; вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

Відповідно до стаття 20 Закону України «Про землеустрій» землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі: розробки документації із землеустрою щодо організації раціонального використання та охорони земель; встановлення та зміни меж об`єктів землеустрою; надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок; встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути); організації нових і впорядкування існуючих об`єктів землеустрою; виявлення порушених земель і земель, що зазнають впливу негативних процесів, та проведення заходів щодо їх відновлення чи консервації, рекультивації порушених земель, землювання малопродуктивних угідь, захисту земель від ерозії, підтоплення, заболочення, вторинного засолення, висушення, ущільнення, забруднення промисловими відходами, радіоактивними і хімічними речовинами та інших видів деградації, консервації деградованих і малопродуктивних земель; розроблення комплексного плану території територіальної громади, генерального плану населеного пункту, детального плану території.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом. Проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки також можуть передбачати поділ, об`єднання земельних ділянок, які перебувають у власності однієї особи. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок може передбачати формування та/або зміну цільового призначення декількох земельних ділянок, за умови що розпорядником земельних ділянок буде один орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, або власником земельної ділянки приватної власності є одна особа.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. Тобто, правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою визначає Закон України «Про землеустрій» і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Згідно з частиною 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Таким чином, суд зазначає, що ухвалення рішення суб`єктом владних повноважень є результатом певної правової процедури, яка йому передує. Тобто, відповідно до статті 128 Земельного кодексу України порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає таку послідовність: подання громадянином заяви до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування заяви із зазначенням місця розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. До заяви додаються: документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд); копія документа, що посвідчує особу; орган державної влади, орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови; рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території (частина 2 статті 79-1 Земельного кодексу України).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі (частина 3 статті 79-1 Земельного кодексу України).

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частина 4 статті 79-1 Земельного кодексу України).

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок (частина 5 статті 79-1 Земельного кодексу України).

Частиною 6 статті 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Судом установлено і дане підтверджується матеріалами справи, поясненнями позивача про те, що у власності ОСОБА_1 спірна земельна ділянка за кв. АДРЕСА_2 відсутня.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права в даних правовідносинах, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Позивач вважає, що порушено його право власності на спірну земельну ділянку, яка була закріплена за будинковолодінням АДРЕСА_4 ще з 1954 року, у зв"язку з чим і просив визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради за N?372/8 від 17.05.2005 року «Про визначення інвестора на виконання робіт з проектування та будівництва інженерних мереж для житлового кварталу, обмеженого вулицями Сторожинецькою, Рівненською, Червоноармійською та проспектом Незалежності м. Чернівці та про визнання незаконним та скасування рішення 62 сесії 7 скликання Чернівецької міської ради за N?1411 від 04.09.2018 року «Про розгляд звернень юридичних осіб і фізичних осіб підприємців щодо надання земельних ділянок в оренду, поновлення договорів оренди землі, затвердження проектів їх відведення та визнання такими, що втратили чинність окремих пунктів рішень з цих питань», зокрема, в частині підпункту 28.1.2. п. 28.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Положеннями статтей 12, 13 ЦПК України передбачено, що учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ивщенаведених Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги пояснення надані учасниками процесу під час розгляду справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись 7, 10, 76, 81, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предметі спору на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю «БУКОВИНА ІНВЕСТ БУД» про поновлення строку звернення до суду; про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради за N?372/8 від 17.05.2005 року «Про визначення інвестора на виконання робіт з проектування та будівництва інженерних мереж для житлового кварталу, обмеженого вулицями Сторожинецькою, Рівненською, Червоноармійською та проспектом Незалежності м. Чернівці та про визнання незаконним та скасування рішення 62 сесії 7 скликання Чернівецької міської ради за N?1411 від 04.09.2018 року «Про розгляд звернень юридичних осіб і фізичних осіб підприємців щодо надання земельних ділянок в оренду, поновлення договорів оренди землі, затвердження проектів їх відведення та визнання такими, що втратили чинність окремих пунктів рішень з цих питань», зокрема, в частині підпункту 28.1.2. п. 28; стягненні судових витрат відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду безпосередньо або через Шевченківський районний суд м. Чернівці та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 26.09.2025 року.

Суддя Слободян Г.М.