ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6736/25 Справа № 185/3875/24 Суддя у 1-й інстанції - Зінченко А. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ткаченко І.Ю.,

суддів: Свистунової О.В., Пищиди М.М.,

за участю секретаря: Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Альфа - Страхування», третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП

та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Альфа Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2024 року позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Альфа - Страхування`про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якому просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АЛЬФА-СТРАХУВАННЯ» витрати на відновлення (ремонт) автомобіля КіаСeed д.н.з. НОМЕР_1 , котрий належав ОСОБА_1 на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 1247 від 20.04.2021 року, у розмірі страхового ліміту, передбаченого страховим полісом винуватця, тобто у сумі 160 000 грн. Стягнути з ОСОБА_2 залишок витрат на відновлення (ремонт) автомобіля КіаСeed д.н.з. НОМЕР_1 , котрий належав позивачу та лишається невідшкодованим страховою, через ліміт страхового відшкодування, тобто в сумі 48 300 грн., а також грошові кошти на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної події, у розмірі 30 000 грн, невідшкодовану франшизу у сумі 2600 грн, а також стягнути на користь позивача витрати на проведення огляду та оцінки автомобіля проведеного ФОП ОСОБА_4 в розмірі 5 000 грн. Позов обґрунтовано тим, що постановою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.02.2023 у справі № 185/6345/22 встановлено, що 07.07.2022 року о 20 год. 20 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Мерседес Бенц А160», д.н.з. НОМЕР_3 , на перехресті вул. Успенська та вул. Репіна в м. Павлограді, перед виконанням повороту ліворуч з вул. Успенська на вул. Репіна, зупинився, не увімкнув показник лівого повороту, не переконався, що це буде безпечним, не пропустив автомобіль «КіаCeed», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який їхав позаду у попутному напрямку та почав об`їзд автомобіля «Мерседес Бенц А160», внаслідок чого своїми діями примусив позивача різко змінити швидкість та напрямок руху, від чого він виїхав вліво на узбіччя через бордюрний камінь, втратив керування та скоїв наїзд на дерево, від чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.1 ПДР України. Вищевказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.01.2024 у справі № 185/6345/22 постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 08.02.2023 року залишено без змін. Позивачу в наслідок спричинення механічних пошкоджень автомобіля, спричинено майнову шкоду. Відповідно до звіту № 1224 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, виданого ФОП ОСОБА_4 від 07.07.2022, вартість відновлювального ремонту автомобіля КіаCeedд.н.з. НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 174 710, 14 грн., а матеріальний збиток, завданий позивачу в результаті пошкодження автомобіля, відповідно до вищевказаного звіту, складає 208 300 грн, вартість проведення дослідження, що складався з огляду та оцінки, становить 5 000 грн., розмір невідшкодованої франшизи складає 2600 грн., що разом складає розмір збитків 215 900 грн. Крім того зазначає, що позиву спричинено моральну шкоду внаслідок перенесення моральних страждань, які виражаються у тому, що позивач постійно знаходиться в дратівливому стані, його не покидають душевні хвилювання, він відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, відсутність нормального сну та постійну напругу, що негативно позначились і позначаються на душевному та фізичному стані позивача внаслідок пошкодження його транспортного засобу. Позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

04.11.2024 третьою особою ОСОБА_3 подану позовну заяву до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Альфа - Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, як колишньою дружиною позивача, яка на момент дтп була співвласником автомобіля Кіа Ceed д.н.з. НОМЕР_1 , так як зазначений автомобіль був придбаний в період шлюбу. З посиланням на звіт № 1224 від 12.01.2024 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 просить стягнути на свою користь половину спричиненої внаслідок дтп шкоди, а саме стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АЛЬФА-СТРАХУВАННЯ» витрати на відновлення (ремонт) автомобіля КіаСeed д.н.з. НОМЕР_1 , у сумі 80 000 грн,стягнути з ОСОБА_2 залишок витрат на відновлення (ремонт) автомобіля КіаСeed д.н.з. НОМЕР_1 , в сумі 25 450 грн., а також грошові кошти на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної події, у розмірі 15 000 грн, та судові витрати.

06 листопада 2024 року ухвалою суду прийнято позовну заяву третьої особи ОСОБА_3 до розгляду з первісним позовом, перейдено від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Альфа - Страхування», третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП та позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Альфа - Страхування`про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП - відмовлено (том 2 а.с.30-35).

В апеляційній скарзі адвокат Козленко Р.В. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (том 2 а.с.38-42).

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.02.2023 у справі № 185/6345/22 встановлено, що 07.07.2022 року о 20 год. 20 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Мерседес Бенц А160», д.н.з. НОМЕР_3 , на перехресті вул. Успенська та вул. Репіна в м. Павлограді, перед виконанням повороту ліворуч з вул. Успенська на вул. Репіна, зупинився, не увімкнув показник лівого повороту, не переконався, що це буде безпечним, не пропустив автомобіль «КіаCeed», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який їхав позаду у попутному напрямку та почав об`їзд автомобіля «Мерседес Бенц А160», внаслідок чого своїми діями примусив позивача різко змінити швидкість та напрямок руху, від чого він виїхав вліво на узбіччя через бордюрний камінь, втратив керування та скоїв наїзд на дерево, від чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.1 ПДР України. Також в зазначеній постанові, встановлено, що в той же час, водій «Кіа» повинен був рухатись з безпечною швидкістю, щоб мати змогу безпечно керувати транспортним засобом, та в разі виникнення небезпеки мати можливість зупинити транспортний засіб. Чого, виходячи з встановлених обставин, водієм «Кіа» також не було дотримано. Однак справа розглядається стосовно водія «Мерседеса» та тільки в рамках складених протоколів, що не виключає наявності порушень ПДР в діях водія автомобіля «Кіа» і наявність взаємної винуватості водіїв в події ДТП

Зазначеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та провадження у справі закрите у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.01.2024 у справі № 185/6345/22 постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 08.02.2023 залишено без змін. Зазначеною постановою суду апеляційної інстанції встановлено, що під час розгляду справи № 185/6345/22 в апеляційному порядку призначалася судова автотехнічна експертиза, якою підтверджено невиконання водієм ОСОБА_2 правил дорожнього руху, та знаходження невиконання пдр у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дтп. Проте необхідно зазначити, що в висновку автотехнічної експертизи № 2231-23 від 22.09.2023 також надані і інші альтернативні відповіді на поставлені питання, в залежності від різних обставин дтп, які мають протилежні висновки щодо вини учасників дтп ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Автомобіль КіаСeed д.н.з. НОМЕР_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 1247 від 20.04.2021, зареєстрований 20.04.2021 за ОСОБА_1 на праві власності. Та відповідно до свідоцтва про шлюб № НОМЕР_4 від 17.11.2017 був придбаний в період шлюбу з ОСОБА_3 .

Відповідно до договору купівлі-продажу № 1247/2023/4059624 транспортного засобу від 19.09.2023, оформленого та підписаного в сервісному центрі 1247, позивач 19.09.2023 продавтранспортний засіб KIA CEED, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_5 за 166 414 грн, та відповідно до умов договору право власності на автомобіль перейшло до ОСОБА_5 з моменту підписання договору.

В результаті зазначеного вище ДТП 07.07.2022 було пошкоджено автомобіль КіаСeed д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до роздруківки знімка екрану з мережі Інтернет, наданого позивачем, як зазначено в позові з сайту МТСБУ, відповідач ОСОБА_2 застрахував свою цивільно-правову відповідальність та станом на 07.07.2022 мав діючий поліс в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АЛЬФА-СТРАХУВАННЯ»№ 207150082.

Відповідно до звіту № 1224 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, виданого ФОП ОСОБА_4 від 12.01.2024, вартість відновлювального ремонту автомобіля КіаCeedд.н.з. НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 174 710, 14 грн., а матеріальний збиток, завданий позивачу в результаті пошкодження автомобіля, відповідно до вищевказаного звіту, складає 208 300 грн, що дорівнює ринковій вартість наданого для дослідження КТЗ.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ПрАТ «Альфа Страхування», суд першої інстанції виходив із того, що позивач протягом року з моменту дтп 07.07.2022 не скористався жодним з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права, не звернувся ні до страхової компанії, ні до суду. При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , суд 1 інстанції виходив з того, що позивачі не скористалися своїм правом та не подали до суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, до сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України № 1961-IV«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія транспортного засобу, причетного до дорожньо транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Подібні висновку викладені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 11 грудня 2019 року№ 465/4287/15, та від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16 .

Матеріалами справи встановлено, що позивач до страхової компанії з моменту ДТП 07.07.2022 з заявою про виплату страхового відшкодування взагалі не звертався, доказів протилежного позивачем суду не надано.

З даним позовом до суду позивач звернувся 08.04.2024 (через 1 рік та 9 місяців), тобто з порушенням річного строку звернення з вимогою щодо стягнення майнової шкоди внаслідок ДТП, яке мало місце 07.07.2022.

На підставі вище викладеного суд 1 інстанції прийшов до висновку, з яким погодується колегія суддів, що позивач протягом року з моменту ДТП 07.07.2022 не скористався жодним один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права, не звернувся ні до страхової компанії, ні до суду. При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає, у зв`язку із чим, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Альфа - Страхування» задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 судом 1 інстанції зазначає наступне.

Із положень ст. 1166 ЦК України вбачається, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується виною особою.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За загальним правилом та з огляду на положення ст.1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Обґрунтовуючи розмір шкоди, заподіяної внаслідок дтп 07.07.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 посилаються на звіту № 1224 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, виданого ФОП ОСОБА_4 від 12.01.2024.

Зазначений звіт не є висновком експерта, тому вимоги ст. 106 ЦПК України до нього не застосовуються.

Щодо належності та допустимості даного доказу судом 1 інстанції зазначено наступне.

Відповідно до звіту № 1224 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, виданого ФОП ОСОБА_4 від 12.01.2024, на замовлення ОСОБА_1 за його заявою від 21.09.2023, зазначено вартість відновлювального ремонту автомобіля КіаCeed д.н.з. НОМЕР_1 станом на 07.07.2022 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, в розмірі 174 710, 14 грн., а матеріальний збиток, завданий позивачу в результаті пошкодження автомобіля, відповідно до вищевказаного звіту, складає 208 300 грн, що дорівнює ринковій вартість наданого для дослідження КТЗ.

Однак, у звіті оцінювач не зазначає, що його складено для суду та звертає увагу, що проведений ним аналіз, міркування та висновки обмежуються лише викладеними припущеннями і представляють власне професійне судження оцінювача.

Крім того, огляд автомобіля проводився 21.09.2023 на підставі заяви позивача в той час коли він вже не був власником автомобіля з 19.09.2023.

У Звіті зазначено, що на момент його складання власником автомобіля є позивач та оцінювачем долучено копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на позивача, але на час складання Звіту позивач вже не був його власником, що не заперечує сам позивач та підтверджується договором купівлі продажу автомобіля, тобто викладені обставини у Звіті не відповідають дійсним.

У Звіті № 1224 та протоколі огляду оцінювачем зазначено, що заяву на огляд подано позивачем 21.09.2023 та в цей же день проведено огляд, тобто більше ніж через рік після самого ДТП 07.07.2022.

Дані щодо огляду автомобіля одразу після ДТП, та дані про пошкодження автомобіля внаслідок ДТП 07.07.2022 в матеріалах справи відсутні.

Що могло статися з автомобілем в період з 07.07.2022 по 21.09.2023 не відомо.

У Звіті № 1224/1 оцінювачем вказано, що заяву на оцінку транспортного засобу подано 21.10.2023, в той же час огляд проведений 11.10.2023.

Позивачем та третьою особою не надано належних та допустимих доказів стану автомобіля одразу після ДТП, наявність, кількість та характер пошкоджень автомобіля не зафіксовано, а оцінювач проводив огляд автомобіля більше ніж через рік, коли він вже перебував у іншого власника.

Відповідно до п. 3.2 Звіту № 1224 ринкова вартість наданого для дослідження КТЗ на момент оцінки визначається згідно програми DonREST, яким саме чином це відбулося оцінювач у звіті не зазначає, а просто констатує факт, що ринкова вартість автомобіля (без урахування пошкоджень зв`язаних з подією) на момент оцінки 07.07.2022 складає 208 300, 00 грн при цьому не надає скріншотів розрахунків програми, скріншотів, в підтвердження цього.

Судом 1 інстанції зазначено, що підходи застосовані оцінювачем у Звіті № 1224 грубо суперечать положенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092, (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395.

Відповідно до п. 1.1, 1.2 Методики, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту.

Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Відповідно до п. 1.6 Методики, ринкова вартість КТЗ (його складників) - вартість, за яку можливе відчуження КТЗ (його складників) на ринку подібного КТЗ (його складників) на дату оцінки за договором, укладеним між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Поняття дійсної вартості, що вживається у судовій практиці, за своїм змістом і числовим значенням рівнозначне поняттю ринкової вартості.

Відповідно до п. 3.1 Методики, основним підходом до визначення ринкової вартості КТЗ є порівняльний підхід.

Порівняльний підхід ґрунтується на аналізі цін продажу (пропозиції) КТЗ, ідентичних або аналогічних оцінюваному на первинному чи вторинному ринках КТЗ, з відповідним коригуванням, що враховує відмінності між об`єктом порівняння та об`єктом оцінки.

Для визначення вартості за порівняльним підходом використовуються статистично усереднені цінові дані КТЗ, які були відчужені в Україні, за умов, що вони відповідають змісту поняття "ринкова вартість", зокрема ґрунтуються на даних ринку КТЗ і зведені в довідниках, до яких висуваються вимоги щодо науковості, об`єктивності, об`ємності інформації.

В той же час, у Звіті № 1224 оцінювач зазначає, що ринкова вартість наданого для дослідження КТЗ на момент оцінки визначається згідно програми DonREST, яким саме чином це відбулося оцінювач у звіті не зазначає, а просто констатує факт, що ринкова вартість автомобіля (без урахування пошкоджень зв`язаних з подією) на момент оцінки 07.07.2022 складає 208 300, 00 грн.

Тобто, такий підхід оцінювача грубо суперечить положенням Методики. Оцінювач не досліджував статистично усереднені цінові дані КТЗ, які були відчужені в Україні, зокрема, на вторинному ринку КТЗ, за аналогічними особливостями між об`єктом порівняння та об`єктом оцінки.

Відповідно до п. 7.1 Методики, оцінка КТЗ здійснюється переважно із застосуванням бази оцінки, яка відповідає ринковій вартості.

Ринкова вартість КТЗ ураховує його комплектність, укомплектованість і фактичний технічний стан, строк експлуатації, величину пробігу, умови, у яких він експлуатувався (зберігався), особливості кон`юнктури ринку регіону.

Згідно з принципами зміни вартості, попиту та пропозиції значення ринкової вартості є змінною за фактором часу величиною, яка залежить від коливань ринкових цін на КТЗ та його складники.

Відповідно до п. 7.2 Методики, основним підходом, який використовується для оцінки КТЗ, є порівняльний підхід. Згідно з ним визначення вартості КТЗ на території України проводиться на підставі їх цін продажу та поточних цін пропозиції до продажу, які зазначені у вітчизняних довідниках. Зазначені ціни є статистично усередненими ціновими даними КТЗ, які були відчужені в Україні згідно з умовами, що відповідають змісту і поняттю "ринкова вартість".

Відповідно до п. 7.4 Методики, середня ринкова ціна КТЗ - величина, яка визначається статистичними методами, еквівалентна найбільш вірогідній вартості продажу (пропозиції до продажу), сукупності КТЗ визначеної моделі з відповідними строком експлуатації і пробігом на визначений момент часу, у конкретному регіоні чи місцевості з дотриманням вимог, що відповідають поняттю "ринкова вартість".

Однак, складаючи Звіт № 1224 оцінювачем не досліджувався вторинний ринок КТЗ на визначений момент часу, у конкретному регіоні чи місцевості, не проводився аналіз цін продажу та поточних цін пропозиції до продажу та не враховано особливості кон`юнктури ринку регіону.

Відповідно до п. 7.6 Методики, у разі неможливості визначення ринкової вартості КТЗ із застосуванням середньої ціни продажу (пропозиції) ідентичного КТЗ використовується метод, заснований на аналізі цін аналогічних транспортних засобів.

У разі наявності даних щодо продажу аналогічного КТЗ у такому самому технічному стані за вартість КТЗ, що оцінюється, може прийматися ціна продажу зазначеного аналогічного КТЗ.

Складаючи Звіт № 1224 оцінювач не вказує про неможливість визначення ринкової вартості КТЗ із застосуванням середньої ціни продажу (пропозиції) ідентичного КТЗ та не вказує підстав для відступу від порівняльного підходу, який за положеннями Методики є основним.

З матеріалів справи вбачається, що судом 1 інстанції неодноразово в судовому засіданні роз`яснювалось сторонам право на заявлення клопотання про призначення у справі відповідної судової експертизи для визначення суми шкоди, завданої внаслідок ДТП, при цьому представник позивача зазначав, що автомобіль на момент розгляду справи перебуває у фактичному володінні позивача, проте сторона позивача та представник третьої особи від заявлення відповідного клопотання категорично відмовились, зазначили, що наслідки ненадання доказів їм зрозумілі.

З урахуванням допущення оцінювачем грубих порушень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів при складанні звіту № 1224 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, виданого ФОП ОСОБА_4 від 12.01.2024, наявності явних зазначених судом невідповідностей та неправдивих даних, зазначених в звіті, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що вказаний документ не відповідає критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, а відтак, не підтверджує заявлений позивачем та третьою особою розмір майнових вимог.

Також судом 1 інстанції відмовлено у стягненні франшизи, оскільки позивачем не надано доказів про її розмір, а саме, саме страхового полісу відповідача № 207150082.

Крім того, позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, у зв`язку із чим ця вимога також не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, суд 1 інстанції прийшов до висновку з яким погоджується колегія суддів, про повну відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів заподіяння такої шкоди і не обґрунтовано її розмір.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 81,82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та третя особа своє право встановлене цивільним процесуальним законодавством право на подання доказів належним чином не реалізували, а ні в судді 1 інстанції, а ні в судді апеляційної інстанції, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що обсяг понесених збитків, повною мірою відповідає характеру та обсягу ушкоджень отриманих автомобілем КіаCeed д.н.з. НОМЕР_1 в результаті ДТП 07.07.2022 та з вини відповідача по справі.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2025 року.

Судді: