Справа 206/5924/25
Провадження 2-о/206/270/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

присяжних: Волкової М.І., Горобця С.Г.,

при секретареві Глущенко Н.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за заявою Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги,

за участю:

прокурора Геник Л.С.,

адвоката Шкробота О.В.,

представника заявника лікаря-психіатра Тілібаєву В.О.,

особи, стосовно якої вирішується питання ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги.

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 20 жовтня 2025 року ОСОБА_1 було госпіталізовано до КП «ДБКЛПД» ДОР лікарем-психіатром КП «ДБКЛПД» ДОР. Направлення на госпіталізацію видане 20 жовтня 2025 року лікарем-психіатром ШМД Малишко, який після особистого огляду громадянина ОСОБА_1 зробив висновок про необхідність його госпіталізації до психіатричного стаціонару для лікування у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу (діагноз): гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії.

За думкою комісії лікарів хворий являє собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих.

У судовому засіданні представник заявника лікар-психіатр ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_1 був доставлений до КП «ДБКЛПД» ДОР у супроводі швидкої допомоги та працівників поліції. У день госпіталізації мати ОСОБА_1 викликала швидку медичну допомогу, у зв`язку з тим, що він себе поводив не адекватно, постійно посміхався та називав себе «Богом».

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що його мати без причини раніше вже його привозила його до лікарні. ОСОБА_1 також, зазначив, що він не проживає зі своїми батьками тривалий час, через те, що в них розбили село в якому вони раніше з батьками проживали, зараз він проживає окремо від них недалеко від Гуляй Поля. Зі своєю матір`ю ОСОБА_1 не бачився майже місяць, спілкуються тільки в телефоному режимі, тільки тоді коли ОСОБА_1 хоче спитати в неї чи може вона йому допомогти грошима. Спілкування в них завжди відбувається до моменту поки мати не починає на нього кричати, а робить вона так часто. Щодо примусової госпіталізації ОСОБА_1 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги зазначив, що лікуватися він не бажає, та вважає себе повністю здоровою людиною.

Адвокат Шкробот О.В. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви.

Прокурор Геник Л.С. в судовому засіданні просила відмовити у задоволення заяви лікаря.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника лікаря-психіатра, заінтересованої особи, адвоката, думку прокурора, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» № 1489-ІІІ від 22 лютого 2000 року (далі Закон), особа, яка досягла 14 років, госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги добровільно - на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою. Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Особа може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, зокрема, на підставах, передбачених ст. 14 Закону.

В силу ст. 14 Закону особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

У судовому засіданні було встановлено, що 20 жовтня 2025 року ОСОБА_1 було госпіталізовано до КП «ДБКЛПД» ДОР лікарем-психіатром КП «ДБКЛПД» ДОР. Направлення на госпіталізацію видане 20 жовтня 2025 року лікарем-психіатром ШМД Малишко, який після особистого огляду громадянина ОСОБА_1 зробив висновок про необхідність його госпіталізації до психіатричного стаціонару для лікування у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу (діагноз): гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії.

При обстеженні психічного стану ОСОБА_1 в КП «ДБКЛ з НПД» ДОР комісія лікарів виявила, що у останнього наявні психічні розлади, зокрема: психічний стан ОСОБА_1 погіршився протягом останніх декількох місяців, коли він після смерті батька став відчувати страх, тривогу, не спав, декілька тижнів, тому за направленням психіатра він був у приймальному відділення ДБКЛПД, але ОСОБА_1 не дочекавшись, оформлення, відмовився від лікування та поїхав додому. Протягом останнього тижня, за словами його матері, стан ОСОБА_1 різко погіршав: відмічалися часті зміни настрою, «панічні напади», сам із собою розмовляв, сміявся без причини, називав себе «Богом», погрожував піти з дому, хапався і ходив по дому з ножами, бродив вночі, кричав уві сні, не спав, міг «уйти в себе і потім не розмовляти». Мати викликала швидку та разом приїхали до ДБКЛПД. При огляді ОСОБА_1 був: напружений, тривожний, збуджений, місця не тримав. Інструкції персоналу виконував неохоче, після повторень. Був доступний формальномму мовному контакту, в бесіду вступав неохоче. На запитання відповідав переважно не по суті, зі значним роздратуванням, невдоволенням. Скарг не виказував. Орієнтований всебічно вірно. Казав: «в мене все гаразд», активно дисимулював свої переживання, не розкривав їх. Під час бесіди ставав ще більш збудженим, намагався піти з відділення. Вживання наркотичних речовин заперечував. Критика до свого стану грубо порушена, відмовлявся від лікування, вважав себе здоровим. ОСОБА_1 комісією лікарів було попередньо встановлено діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії.

Так, обставина, що ОСОБА_1 являє собою небезпеку для себе та оточуючих не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки лікарем-психіатром ОСОБА_1 підтверджено, що наразі останній небезпеки для себе та оточуючих не несе. Наразі психічний стан ОСОБА_1 є задовільним, а тому підстави для його госпіталізації відсутні.

Крім того, суд під час вирішення порушеного лікарнею питання, звертає увагу, що стаття 8 Конвенції передбачає право людини на повагу до приватного життя та умови, за яких втручання в приватне життя є виправданим, серед яких, зокрема: законна підстава, законна ціль (мета), та додаткова умова, за якою втручання має бути «необхідним в демократичному суспільстві». Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (справа «Кутцнер проти Німеччини», п.60, та рішення від 18.12.2008 року «Савіни проти України»). Поняття «приватне життя» у практиці ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, в т.ч. здоров`я людини, медичне втручання.

Пунктом 2 Конвенції передбачено, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Враховуючи вищевикладене та даючи оцінку доказам, що були зібрані в ході розгляду справи, суд приходе до висновку, що у задоволенні заяви КП «ДБКЛзНПД» ДОР слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 212, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Р.О. Кушнірчук

Присяжні: М.І. Волкова

С.Г. Горобець