Справа № 309/4513/24
Провадження № 2/309/1197/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Волощук О.Я.

за участю секретаря судового засідання Кальчевої Д.О.

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_3

представника відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розподіл майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачкою ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 13 жовтня 2017 року, а до того з січня 2013 року проживали у цивільному шлюбі разом та вели спільне господарство. 29 серпня 2015 року придбали за 20000 доларів США недобудований будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання з відповідачкою вони добудували будинок, привели у належний стан, де спільно проживали до березня 2022 року. Також, у вересні 2015 року для початку ремонтних робіт у будинку позивач ОСОБА_5 отримав кредит в АБ «Укргазбанк». З 12 березня 2022 року позивач ОСОБА_5 був мобілізованим до Збройних Сил України. У вересні 2023 року позивач ОСОБА_5 отримав відпустку і по приїзду додому йому стало відомо, що відповідачка ОСОБА_3 проживає з іншим чоловіком. 23 вересня 2023 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано, про що Хустським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис за №51. Від даного шлюбу спільних дітей не мають.

Після розлучення позивач ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_3 не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, яке було набуте ними під час їхнього сумісного життя, у період часу з січня 2013 року по 23.09.2023 року, а саме:

1. будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

2. грошові кошти, які позивач ОСОБА_5 протягом березня 2022 року по вересень 2023 року під час мобілізації та виконання бойових дій, пересилав для зберігання на рахунок ОСОБА_3 в сумі 751100 грн.

У зв`язку з тим, що відповідачка ОСОБА_3 не надавала оригінали документів на право власності і не надає дозвіл на проведення експертної оцінки будинку за адресою АДРЕСА_1 , позивачем отримано з Хустського державного підприємства технічної інвентаризації технічну документацію на вищезазначене майно та проведено у ТОВ «PIAЛTI-О» оцінку. Ринкова вартість будинку станом на 28.02.2024 року становить 1255097,00 грн.

Позивач ОСОБА_5 просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 будинок за адресою: АДРЕСА_1 та кошти в сумі 751100 гривень; визнати право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та провести розподіл спільного сумісного майна в натурі, визначивши за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачки ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 375550 гривень на користь позивача ОСОБА_5 .

У жовтні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_5 про розподіл майна подружжя. Зустрічний позов обґрунтований тим, що 13 жовтня 2017 року між позивачкою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 укладено шлюб. 23 вересня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. Зазначає, що ОСОБА_5 у позові про поділ майна подружжя не включено все спільно набуте майно у шлюбі, зокрема, придбаний у шлюбі за спільні кошти автомобіль - DACIA SANDERO, 2009 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 від 20.03.2021 р.

14 серпня 2023 року позивачка ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_5 про намір розірвати шлюб, віддавши йому всі грошові кошти наявні в неї, які він відправляв їй. 22 серпня 2023 року вони з позивачем подали заяву про розірвання шлюбу та побачила відсутність автомобіля - DACIA SANDERO, 2009 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 від 20.03.2021 р., який був придбаний в період перебування сторін у шлюбі, а саме 20.03.2021 року, і є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Посилаючись на дані обставини, просить суд виділити у приватну власність ОСОБА_5 у порядку поділу майна подружжя автомобіль DACIA SANDERO, 2009 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 вартість 1/2 частини автомобіля DACIA SANDERO, 2009 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі.

Відповідачкою за первісним позовом ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву ОСОБА_5 , в якому просить суд у задоволенні позову відмовити, позов вважає необґрунтованим. В обґрунтування відзиву посилається на те, що зазначені в позовній заяві обставини, щодо перебування з 2013 року в цивільному шлюбі та ведення спільного господарства сторонами не відповідають дійсності, в тому числі і спільне придбання даного житлового будинку. Зазначає, що вона почала проживати в своєму будинку за адресою: АДРЕСА_1 лише в 2019 році, оскільки працювала в Національному університеті біоресурсів і природокористування України (адреса: м. Київ, вул. Героїв Оборони, 15) на різних посадах з 13.03.2009 року по 13.09.2019 року. Відповідно не могла навіть теоретично перебувати у цивільному шлюбі та вести з ним господарство, оскільки на період роботи в університеті проживала за адресою АДРЕСА_2 у своєї матері. Крім цього, на підтвердження зазначених у позові обставин позивач не додає доказів, які б підтвердили вищезазначені обставини. В дійсності 29 серпня 2015 року ОСОБА_3 придбала від ОСОБА_6 , житловий будинок, загальною площею 95,8 кв.м., житловою площею 42,0 кв.м., розташований в АДРЕСА_1 , який зареєстрований в реєстрі за № 7777 приватним нотаріусом Чіжмарь С.І. З метою спростування тверджень позивача зазначає, що на придбання даного будинку відповідачці надала кошти її матір, які в свою чергу вона отримала від продажу житлового будинку та земельної ділянки, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку 21 грудня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1339. Даним Договором спростовує твердження позивача про те, що відповідачка придбала «недобудований будинок», оскільки в п. 2 Договору чітко зазначено його правовий статус. Представником позивача зазначено, що для початку ремонтних робіт в будинку позивач отримав кредит в АБ «Укргазбанк», який в свою чергу погашений, всупереч цьому на підтвердження даної обставини до позовної заяви не додано жодного належного та допустимого доказу. Що стосується грошових коштів заявлених позивачем до стягнення, то зазначає, що позивач приїздив в серпні 2023 року (тобто дати перебування позивача у відпустці зазначені в позові не відповідають дійсності), і на момент його приїзду відповідачка проживала не з іншим чоловіком, як це зазначено у позові, а зі своєю донькою від іншого шлюбу, яка приїздила до неї на канікули. Так після приїзду позивача 14 серпня 2023 року відповідачка повідомила його, що має намір розірвати шлюб, після чого віддала йому всі грошові кошти наявні в неї (які відправляв їй чоловік «для зберігання», як це зазначено в позові). Зазначає, що позивач визначаючи суму, яку він переслав «для зберігання» відповідачці в розмірі 751 100 грн., не додає розрахунку визначення такої суми. Відповідно наданої позивачем копії виписки АТ «Приватбанк» виявлено невідповідність визначеної суми фактичним даним, що містяться в ній, крім цього дати переказу грошових коштів не відповідають датам зазначеним у позовній заяві. Позивачем на підтвердження визначення правового режиму «для зберігання» не додано доказів, що сторони обумовили, що саме відповідачка буде зберігати для позивача відповідні кошти.

22.04.2025 представниками позивача адвокатом Стець М.І. та ОСОБА_2 до суду подано заяву про визнання зустрічного позову, відповідно до якої відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 визнає зустрічний позов ОСОБА_3 щодо стягнення з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , вартості 1/2 частини автомобіля марки: DACIA SANDERO, 2009 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_5 в розмірі 2500 доларів США, що за курсом НБУ долара США до гривні станом на 22.04.2025 року становить 103 450 грн.

В судовому засіданні представники позивача адвокати Стець М.І., Поляков М.В. просили позов ОСОБА_5 задовольнити. При прийнятті рішення врахувати покази свідків, якими підтверджено, що з січня 2013 року до 13 жовтня 2017 року позивач та відповідачка проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина, оскільки впродовж указаного періоду вели спільне господарство, позивач займався пошуком житла та домовився з ОСОБА_6 про продаж спірного будинку, здійснював ремонт житлового будинку за кошти спільного бюджету, взаємні права та обов`язки, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Щодо придбання спірного будинку за кошти, які відповідачка отримала від матері на придбання житлового будинку, то ці обставини не можуть бути підставою для визнання даних коштів особистою власністю одного з подружжя, у зв`язку із тим, що не доведено факт передачі грошей за домовленістю на власні, не пов`язані із сім`єю, інтереси відповідача. Тому, якщо відповідачка отримавши грошові кошти, придбала спірний житловий будинок, в якому в подальшому проживала разом з позивачем, то вважає, що відповідачка діяла в інтересах сім`ї, а тому отримані кошти є спільним майном подружжя і майно придбане на ці кошти також є спільним майном подружжя. Наведені вище обставини теж вказують на те, що спірний будинок був придбаний за рахунок коштів отриманих у спільних інтересах і, відповідно є об`єктом спільної власності сторін. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 375 550 грн. на користь позивача ОСОБА_5 , то вказані обставини доводяться рухом коштів по картковому рахунку відкритому у АТ «Приватбанк» позивачем ОСОБА_5 .

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_4 заперечив проти задоволення позову. Зокрема вказав на те, що заявляючи позов про визнання спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та придбаний відповідачкою задовго до укладення шлюбу з позивачем за грошові кошти надані її матір`ю, позивач у якості доказів послався виключно на покази свідків, які є суперечними та такими, що не дають відповіді на питання чи проживали сторони до укладення шлюбу, як одна сім`я, вели спільний побут та мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю. Крім цього зазначає, що покази свідків не є належними та визначальними доказами у цій справі з огляду на відсутність будь яких інших доказів, що вказують на правомірність заявлених позивачем позовних вимогах. Твердження сторони позивача, що ремонтними роботами в будинку займався позивач є такими, що також не відповідають дійсності, ґрунтуються на нічим не підтверджених твердженнях самого позивача та на показах деяких свідків, які здебільшого були проінформовані про такі обставини зі слів самого позивача. Крім цього зазначає, що доказування таких обставин не може ґрунтуватись на показах свідків, а також такі свідчення не входять до предмету доказування. Щодо заявленої вимоги про стягнення із відповідачки надісланих нібито на «зберігання» грошових коштів зазначає, що до матеріалів справи позивачем не додано доказів наявності у відповідачки заявлених позивачем до стягнення грошових коштів. Позивач, заявляючи відповідну позовну вимогу про стягнення грошових коштів, не додає відповідного розрахунку та доказів, що грошові кошти на час розгляду цієї справи є у відповідачки. Посилаючись на вищевикладене, просить суд ОСОБА_7 у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до статті 60, статті 69, частини 1 статті 70, статті 71 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що з 13.10.2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23.09.2023 року Хустським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом за №51 (Том 1, а.с.17, 18).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 08.07.2019 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (Том 1, а.с.14).

Згідно відповіді №840001 від 11.10.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 08.07.2019 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (Том 1, а.с.71).

Відповідно договору купівлі-продажу садового будинку від 29.08.2015 року ОСОБА_6 продав ОСОБА_3 цілий садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно договору будинок складається з двох житлових кімнат, житловою площею 42,0 кв.м. та загальною площею 95,8 кв.м. Відповідно п.5 Договору покупець свідчить, що на момент укладення цього договору вона в зареєстрованому шлюбі не перебуває, придбає садовий будинок у свою особисту власність, що підтверджується її заявою від 29 серпня 2015 року за реєстровим №7776 (Том 1, а.с.62).

Окрім цього, показами свідка ОСОБА_8 - матері ОСОБА_3 стверджено, що нею надано кошти у розмірі 20000 доларів США, які нею отримано від відчуження житлового будинку і земельної ділянки у Київській області, на покупку будинку по АДРЕСА_1 . Дані обставини визнані позивачем за первісним позовом ОСОБА_5 у судовому засіданні з уточненням, що дані кошти були передані їх сім`ї.

Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.12.2013 року, укладеним між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтверджено відчуження земельної ділянки розміром 0,128 га із будинком у с.Садове у Київській області за 51507,20 грн.

Згідно технічного паспорту № 629 на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який виготовлено станом на 15 лютого 2024 року, вказаний будинок складається з 8 приміщень, житловою площею 42,0 кв.м., загальною площею 95,8 кв.м. Рік спорудження/реконструкції будинку вказаний 2014 (Том 1, а.с.20-25).

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ствердили, що сторони перебували у стосунках як пара, яка мала наміри укласти шлюб, однак, щодо ведення спільного побуту та взаємних прав та обов`язків не володіли такою інформацією. Їх показання визнані судом недостатніми для встановлення факту проживання однією сім`єю та надання майну статусу спільного сумісного майна подружжя до укладення шлюбу.

Слід також звернути увагу, що спільний відпочинок, пересилання коштів, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не свідчать про проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не дають підстав для визнання придбаного у цей період майна спільною сумісною власністю. Саме такі висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 27.02.2019 року у справі № 522/25049/16-ц та від 15.08.2019 року у справі №588/350/15-ц.

Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 14.07.2020 року у справі № 552/5693/18 окреслив основні критерії надання такому майну статусу спільного сумісного, а також виклав інші нюанси таких справ, які заслуговують на увагу. Зокрема, Верховний Суд зазначив:

1) при наданні майну статусу спільного сумісного (якщо особи проживають сім`єю без укладення шлюбу) враховується, що майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї - якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Тобто суд має встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. А спільною працею осіб вважаються їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття такого майна, або ж ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету;

2) при застосуванні статті 74 Сімейного кодексу України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, та що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Позивач ОСОБА_5 у якості доказів послався виключно на покази свідків, які є суперечними та такими, що не дають відповіді на питання чи проживали сторони до укладення шлюбу, як одна сім`я, вели спільний побут та мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю. Покази свідків не є належними та визначальними доказами з огляду на відсутність будь-яких інших доказів, що вказують на правомірність заявлених позивачем позовних вимогах. Твердження сторони позивача, що ремонтними роботами в будинку займався позивач є такими, що ґрунтуються на не підтверджених твердженнях самого позивача та на показах деяких свідків, які здебільшого були проінформовані поверхово про такі обставини зі слів самого позивача. Крім того, вказані докази є неналежними, оскільки не стосуються предмета доказування у даній справі.

Суд також не вбачає підстав для вирішення питання розподілу грошових коштів між сторонами, витрачених на ремонт в будинку, оскільки відповідні позовні вимоги не заявлялись як в первісному позову, так і в зустрічному. Питання розподілу грошових коштів на ремонт будинку підлягає вирішенню в межах позовного провадження за відповідними позовними вимогами.

Отже ,суд оцінивши докази у сукупності вважає, що до укладення шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не проживали у цивільному шлюбі і будинок АДРЕСА_1 придбано ОСОБА_3 за особисті кошти, тому будинок не може бути об`єктом розподілу.

У судовому засіданні доведено придбання сторонами автомобіля марки: DACIA SANDERO, 2009 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 у період перебування у шлюбі 20.03.2021 року

Згідно до ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

22.04.2025 представниками позивача адвокатами Стець М.І. та ОСОБА_2 до суду подано заяву про визнання зустрічного позову, відповідно до якої відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 визнав зустрічний позов ОСОБА_3 щодо стягнення з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , вартості 1/2 частини автомобіля марки: DACIA SANDERO, 2009 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_5 , придбаного у період перебування у шлюбі 20.03.2021 року, в розмірі 2500 доларів США, що за курсом НБУ долара США до гривні станом на 22.04.2025 року становить 103 450 грн. Сторони дійшли згоди щодо вартості автомобіля та відшкодування вартості 1/2 вартості автомобіля позивачем за первісним позовом позивачу за зустрічним позовом та залишення автомобіля позивачу за первісним позовом.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно ч. 4 ст. 70 ЦПК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

У зв`язку із цим зустрічна позовна заява ОСОБА_3 підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_5 про стягнення із ОСОБА_3 1/2 частки грошових коштів із суми 751100 грн., переказаних на рахунок ОСОБА_3 за період із березня 2022 р. по вересень 2023 року, то така підлягає до задоволення, у сумі 375550 грн.

Відповідно до руху коштів на картку ОСОБА_3 нею отримано такі кошти. Наведеного не спростовує й ОСОБА_3 . Також, ОСОБА_3 не підтвердила власних тверджень про те, що нею були повернуті такі кошти позивачу ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 12 ст. 365 ЦПК України, у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Враховуючи наведене, слід провести зустрічне зарахування стягнутих сум та остаточно стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 50) 272 100 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно зі ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем ОСОБА_5 заявлено попередній розмір понесених судових витрат в розмірі 15140,00 грн. за подання позовної заяви та 605,60 грн. витрат по забезпеченню позову, які він просить вирішити в порядку, передбаченому ст.ст. 141-142 ЦПК України.

Враховуючи те, що позивачем ОСОБА_5 було сплачено судовий збір при подачі первинного позову і такий позов повертався за заявою його представника у час несення служби у ЗСУ, ОСОБА_5 є учасником бойових дій (Том 1, а.с. 16), суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_5 від сплати судового збору, у відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 заявлено про стягнення з ОСОБА_5 понесених нею судових витрат, а саме: витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на проведення експертизи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У зв`язку із тим, що зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено повністю, на її користь із відповідача підлягають стягненню документально доведені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Інші судові витрати, які ОСОБА_3 просить стягнути із ОСОБА_5 не підтверджені доказами, заява про подання відповідних доказів до закінчення судових дебатів надана не була, у зв`язку із чим заява про стягнення судових витрат за проведення експертизи підлягає залишенню без розгляду.

Вирішуючи питання скасування заходів забезпечення позову суд виходить із наступного.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 19.03.2025 року за заявою ОСОБА_5 накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 .

Арешт накладено з метою попередження ризику відчуження вказаного майна, яке є предметом судового розгляду, відповідачкою ОСОБА_3 .

Судом відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Враховуючи наведене, слід скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 19.03.2025 року.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, Законом України «Про судовий збір», суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовільнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 грошові кошти в сумі 751100 грн.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 375550 грн. грошових коштів.

Відмовити ОСОБА_5 у визнанні спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 будинку АДРЕСА_1 , у визнанні права власності ОСОБА_5 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та у його поділі між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя задовільнити.

Визнати право власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 на вартість 1/2 частини автомобіля марки: DACIA SANDERO, 2009 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Стягнути із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 103450 грн., як компенсацію вартості автомобіля марки: DACIA SANDERO, 2009 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Провести зустрічне зарахування грошових сум та стягнути різницю між ними, а саме: стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 272 100 грн.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені за ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 19.03.2025 року у вигляді арешту на будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 .

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в порядку п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Стягнути із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , понесені останньою судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Залишити без розгляду заяву ОСОБА_3 про стягнення із ОСОБА_5 судових витрат по оплаті витрат на проведення експертизи.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 24.10.2025 року.

Суддя Хустського

районного суду: Волощук О.Я.