Єдиний унікальний номер 599/920/25
Номер провадження 2/599/395/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2025 р. Зборівський районний суд Тернопільської області в складі: головуючої судді Чорної В.Г. при секретарі Грицай О. П., розглянувши в м. Зборові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТзОВ «Бізнес Позика») звернулось в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 81091.2 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що 04.09.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим укладено Договір № 508964-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 04.09.2024 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 508964-КС-001 про надання кредиту на умовах визначених офертою.

Зі своєї сторони Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-3340, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті). Котрий боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 04.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 508964-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до Договору Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» надає позичальникові грошові кошти у розмірі 26000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (кредит), а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1 процентів за кожен день користування кредитом.

Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (проценти за користування кредитом) нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у відповідних розмірах. Відповідач ОСОБА_1 порушила умови договору, суму кредиту в повному обсязі не повернув, внаслідок чого станом на 28.05.2025 року виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 81091.20грн, яка складається: з суми прострочених платежів по тілу кредиту 26000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 40040,00 грн; суми заборгованості по штрафам-11291.20грн; суми прострочених платежів за комісією 3760.00грн.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримує з підстав викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного вирішення справи.

04 вересня 2025 року ОСОБА_1 подала письмові пояснення, у яких зазначила що частково визнає позовні вимоги в частині наявності заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками, однак категорично заперечує проти стягнення з неї штрафу та витрати на професійну правничу допомогу, оскільки позивач у своєму розрахунку заборгованості вимагає стягнути з відповідача окрім тіла кредиту та відсотків, також штраф у розмірі 11292.20 грн, ОСОБА_1 вважає таку вимогу незаконною, необґрунтованою та такою, що прямо суперечить чинному законодавству України, з таких підстав: Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про спожитий кредит споживач звільняється від відповідальності за таке прострочення. У тому числі споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплатити кредитодавцю неустойки (штрафу,пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про спожитий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань кредитний договір № 508964-КМ-001 було укладено 04 вересня 2024року, тобто в період в Україні воєнного стану Таким чином будь яке нарахування штрафних санкцій за прострочення зобов`язання за цим договором є прямим порушенням імперативної (обов`язкової ) норми закону. Тому виходячи з вище викладеного відповідач визнає заборгованість лише в частині тіла кредиту та нарахованих відсотків, а саме просить стягнути заборгованість у загальному розмірі 66040.00 грн, а у решта позовних вимог: в частині штрафу та комісії в розмірі 11291,20 грн і 3760 грн відмовити. Та зменшити розмір судових витрат пропорційно до задоволених вимог.

Процесуальні дії у справі.

17 червня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судовий розгляд о 09.00 год 03 липня 2025 року, однак, судове засідання відкладено на 09.00 год 08 серпня 2025 року, на 09.00 год 19 серпня 2025 року, в зв`язку з неявкою відповідача. 04 вересня 2025 року, відкладено за клопотанням відповідача на 09.00 год 17 вересня 2025 року та на 09.30 год 07 жовтня 2025 року, так як судом витребувано інформацію за клопотанням позивача, щодо підтвердження надання кредиту.

Відповідач 26 вересня 2025 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

На підставі вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Встановлені судом обставини.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив, що 04.09.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим укладено Договір № 508964-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 04.09.2024 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 508964-КС-001 про надання кредиту на умовах визначених офертою.

Зі своєї сторони Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-3340, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті). Котрий боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 04 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 508964-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до Договору Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» надає позичальникові грошові кошти у розмірі 26000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (кредит), а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1 процентів за кожен день користування кредитом.

Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (проценти за користування кредитом) нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у відповідних розмірах. Відповідач ОСОБА_1 порушила умови договору, суму кредиту в повному обсязі не повернула, внаслідок чого станом на 28 травня 2025 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 81091.20 грн, яка складається: з суми прострочених платежів по тілу кредиту 26000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 40040,00 грн; суми заборгованості по штрафам -11291.20 грн; суми прострочених платежів за комісією 3760.00 грн.

Договір про надання банківських послуг укладено шляхом оферти- пропозиції стороні укласти договір з урахуванням викладених умов. Оферта вважається прийнятою після її акцепту (згоди -з оплати або гарантування оплати документів), ст. 642-644 ЦК України.

Згідно ст. 525, 526,530, 610 ЦК України, зобов`язання, які взяли сторони на себе при укладанні і договору, повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Після підписання Заяви Відповідач взяла на себе зобов`язання оплачувати послуги Банку, що виникають в результаті використання платіжних карток, згідно Тарифів.

Однак, не дивлячись на взяті на себе зобов`язання. Відповідач не дотримується умов даних умов, а саме не здійснює повернення кредиту та відсотків за користування кредитом у терміни та на умовах, визначених Умовами та Правилами, а також Тарифами.

Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом. Висновки суду.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення.

В силу вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковий для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

В силу вимог ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором.

Положенням ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Закон України «Про електронні довірчі послуги» (надалі - Закон) визначає правові та організаційні засади надання електронних довірчих послуг, у тому числі транскордонних, права та обов`язки суб`єктів правових відносин у сфері електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, а також правові та організаційні засади здійснення електронної ідентифікації.

Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Закон України «Про електронну комерцію» - визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Частиною третьою статті 11 Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частиною дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно з п. 6, 12 ч.1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію": електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Отже, із змісту вищеведених положень Закону випливає, що електронний договір може бути підписаний стороною за допомогою одноразового ідентифікатора, отримання якого є неможливим без прийняття особою пропозиції укласти електронний договір (оферти). Правильно застосувавши норми матеріального права, слід дійти обґрунтованого висновку про те, що Кредитний договір підписаний Боржником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Заявником/Кредитором та Боржником/Позичальником не був би укладений.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, станом на 28.05.2025 року виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 81091.20 грн, яка складається: з суми прострочених платежів по тілу кредиту 26000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 40040,00 грн; суми заборгованості по штрафам-11291.20грн; суми прострочених платежів за комісією 3760.00грн.

Суд вважає за можливе стягнути з відповідача заборгованість по тілу кредиту в розмірі 26000,00 грн та суми прострочених платежів по процентах 40040,00 грн.

Окрім боргу за тілом кредиту та відсотками, позивач нарахував заборгованість по штрафам - 11291.20 грн та прострочені платежів за комісією 3760.00 грн.

Щодо зазначених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Судом установлено, що умовами кредитного договору від 24 червня 2024 року №24.06.2024-100000060 передбачено сплату позичальником комісії за надання кредиту, яка складає 650 грн у кожному з 3 чергових періодів.

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення комісії є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо нарахування неустойки, суд зазначає наступне.

Відповідно до Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022«Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався й діє на цей час.

Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Відповідно до п. 7.6 вказаного кредитного договору внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право до позичальника застосувати неустойку 130 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання.

Відповідно до копії довідки-розрахунку відповідач має заборгованість у розмірі 6500 грн по неустойці.

Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача неустойки оскільки вона нарахована в період дії в Україні воєнного стану, а тому підлягає списанню.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача за кредитним договором від 04 вересня 2024 року № 508964-КС-001 заборгованість 66040.00 грн, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту 26000,00 грн та сума прострочених платежів по процентах 40040,00 грн, а також судовий збір. В решті позовних вимог слід відмовити.

При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 81091,20 грн та задоволено на суму 66040.00 грн, тобто на 81% (25740х100:38480). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1962,14 грн (2422,40х81:100).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», (, юридична адреса: 01133, м. Київ , бульвар Л. Українки, будинок №26, офіс 411) заборгованість за договором №508964-КС-001 про надання кредиту в сумі 66040 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 1962,14 грн.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Зборівський районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Зборівського

районного суду Чорна В.Г.