Справа № 473/2204/25
РІШЕННЯ

іменем України

"17" жовтня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Ліхачової А.Є., позивачки ОСОБА_1 , представниці відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Управління державної казначейської служби України у Вознесенському районі Миколаївської області, Кредитна спілка «Кредитний альянс», про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

у квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що в межах виконавчого провадження №23673841 щодо стягнення з неї на користь КС «Кредитний альянс» коштів державним виконавцем Першого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса) Алдошиною Г.В. 04 січня 2024 року було винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 11336,67 грн. Вказану постанову рішенням Миколаївського окружного суду від 18 червня 2024 року визнано протиправною та скасовано (постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року рішення суду першої інстанції залишено без змін).

Такими незаконними діями відповідача, що підтверджено судовими рішеннями, позивачці заподіяна моральна шкода, яка полягала в психологічному напруженні, розчаруванні, незручності, компенсацію якої остання оцінила в 8000,00 грн.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача Буланча О.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , вказуючи на те, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, оскільки в межах вказаного виконавчого провадження раніше за рішенням суду були стягнута, зокрема моральна шкода, що була зумовлена накладенням арешту на кошти позивачки. Разом з тим, скасування постанови про стягнення виконавчого збору в судовому порядку було пов`язано з тим, що при її винесенні державним виконавцем було застосовано неналежну редакцію закону «Про виконавче провадження», що в свою чергу не могло призвести до моральних страждань позивачки.

Третя особа без самостійних вимог - державний виконавець Алдошина Г.В., представники третіх осіб без самосійних вимог - Управління державної казначейської служби України у Вознесенському районі Миколаївської області, КС «Кредитний альянс» в судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема суд встановив, що в провадженні Першого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 23673841 щодо виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухваленого у справі про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у солідарному порядку боргу в розмірі 113366,71 грн на користь КС «Кредитний альянс».

В межах вказаного провадження, 04 січня 2024 року державний виконавець Алдошина Г. В. винесла постанову про стягнення з позивачки виконавчого збору в розмірі 11336,67 грн.

04 березня 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду (в подальшому справа була передана за підсудністю до Миколаївського окружного адміністративного суду) з позовом до Першого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса) про скасування вищевказаної постанови. В обґрунтування вказаного позову позивачка зазначала, що спірна постанова винесена з порушенням ч.4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (постанова про відкриття виконавчого провадження № 23673841 було винесено головним державним виконавцем 14 січня 2011 року, тоді як спірна постанова 04 січня 2024 року, тобто з порушенням строків її прийняття, встановлених ч.4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Рішенням Миколаївського окружного суду від 18 червня 2024 року вказану постанову визнано протиправною та скасовано. В рішенні зазначено, що порушення державним виконавцем строків прийняття постанови про стягнення виконавчого збору не є підставою для її скасування, крім випадків, коли вона була прийнята з порушенням процедури, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». При цьому суд дійшов висновку, що чинна редакція ч.2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», яка була застосована державним виконавцем, погіршила становище позивачки в порівняні з ч.1 ст. 46Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (у редакції, чинній до 08 березня 2011 року), тому, оскільки виконавче провадження № 23673841 є незакінченим, а з позивачки не стягнуто кошти в повному обсязі за відповідним виконавчим листом, у відповідача були відсутні правові підстави для стягнення з позивачки виконавчого збору в розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню, а саме: 11336,67 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа, якій неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдана моральна шкода, має право вимагати відшкодування такої шкоди особою, яка її завдала, за наявності вини останньої.

Відповідно до ч. 1, п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода може полягати: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема подальшої поведінки заподіювача шкоди. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підстави відповідальності за майнову та моральну шкоду, завдану органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, передбачені нормами ст.ст. 1167, 1173, 1174 ЦК України, відповідно до яких: моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадової або службової особи при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Разом з тим, вказаними нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Отже, позивач повинен надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода, повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Водночас, сам по собі факт визнання незаконною постанови про стягнення виконавчого збору, не свідчить про завдання позивачці шкоди та про наявність підстав для її відшкодування.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.ч. 1, 5, 6 ст.81, 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, матеріали справи не вказують на наявність обставин, які б вказували на заподіяння позивачці моральної шкоди відповідачем самим лише фактом скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що позивачка ОСОБА_1 не довела склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності відповідача, тому позов є необґрунтованим.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Управління державної казначейської служби України у Вознесенському районі Миколаївської області, Кредитна спілка «Кредитний альянс», про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В.Лузан