СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/7261/25
30 вересня 2025 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,
секретаря судового засідання Косінської І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Возбранна Тетяна Григорівна про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом,
І. Позиція сторін у справі
у липні 2025 р. до суду надійшла вищезазначена позовна заява, позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за заповітом, 1/4 частини квартири за договором купівлі-продажу, і набувши за заповітом від 09.04.2024 право на реєстрацію 1/4 частини квартири, що була прийнята спадкодавцем ОСОБА_2 , але лишилась не дооформленою. ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом, але постановою у видачі Свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки було знищено спадкову справу, що лишилась після смерті ОСОБА_3 , яка є бабусею ОСОБА_2
11.09.2025 до суду від відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що згідно із свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та за життя вчинила заповіт на користь позивача, яким заповідала все своє майно, яке буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право. Внаслідок чого, просять суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодівства (а.с. 69-70).
ІІ. Процесуальні дії і рішення суду
відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2025 визначено головуючого суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 52-53).
Ухвалою судді Святошинського районного суду міста Києва від 01.08.2025 відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження (а.с. 54-55).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.09.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 80).
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, до суду надіслали заяву про слухання справи без участі сторони позивача (а.с. 76-77).
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відзиві від 11.09.2025 просив проводити слухання справи без участі представника (а.с.69-70).
Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі.
Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
ІІІ. Фактичні обставини справи
Як вбачається з експертного висновку №056/650-m від 23.04.2024, попри розбіжності в документах ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , зазначена особа є ідентичною, розбіжності виникли унаслідок фіксації в офіційному документі розмовного варіанта особового імені ОСОБА_4-ОСОБА_4 (а.с. 41).
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_2 , матір`ю якої є ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 19).
Свідоцтвом про право власності від 26.06.1996 підтверджується належність на праві приватної часткової власності квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 -1/2 частини та членам її сім`ї: ОСОБА_2 -1/2 частини (а.с. 18).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 62).
Віповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 11).
Після смерті ОСОБА_3 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 успадкувала її дочка, ОСОБА_13 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.06.2000, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої КДНК Зубченко Л.С. (а.с. 10).
Як вбачається з інформаційної довідки КП КМР «КМ БТІ» НОМЕР_5 віл 10.05.2024, згідно з даними реєстрових книг Бюро, кв. АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за: ОСОБА_3 -1/4ч., ОСОБА_2 - 1/2ч. на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва 26.06.1996, та зареєстрованого в Бюро 28.06.1996, за реестровим № НОМЕР_6 ; - 1/4ч. ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою № 12 13.06.2000, № 2y-751, та зареєстрованого в Боро 14.09.2000, за реєстровим №5882 (а.с. 37, 16).
09.04.2024 ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Возбранною Т.Г., та зареєстрованого в реєстрі за №516, на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до якого у випадку її смерті заповіла йому все наявне рухоме та нерухоме майно (а.с. 42).
Постановою державного нотаріуса Дванадцятої КДНК, Мельник М.П. від 31.05.2024 відмовлено ОСОБА_2 від імені якої діє ОСОБА_1 у видані свідоців про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартира під номером АДРЕСА_1 , у зв?язку з втратою оригінада спадкової справи, у зв?язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове та не можливості вчинити буль-яку нотаріальну дію по даній спадковій справі (а.с. 44).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12)
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.04.2025, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Возбранною Т.Г., та зареєстрованого в реєстрі за №305, ОСОБА_1 належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 (а.с. 20, 30).
23.04.2025 між ОСОБА_13 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Возбранною Т.Г., та зареєстрованого в реєстрі за №323 (а.с. 39-40).
Постановою приватного нотаріуса КМНО Возбранної Т.Г. від 21.07.2025 відмовлено ОСОБА_14 , у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв?язку з відсутністю спадкової справи, яка могла 6 підтвердити той факт, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті баби, але не оформила своїх спадкових прав. Відповідно, склад спадкового майна ОСОБА_2 , щодо якого подана заява на видачу свідоцтва, не встановлено (а.с.46).
ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду
кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до ст. 41 Конституції України. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннями ст. 321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності.
Право власності відповідно до ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка помер (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Так, за правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до п. 4.9. Глави 10 Розділу II Порядку, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.
Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (п. 4.12. Глави 10 Розділу II Порядку).
При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти (п. 4.14. Глави 10 Розділу II Порядку).
При цьому, згідно п. 4.16 Глави 10 Розділу II Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Відповідно до пункту 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).
Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права. Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку в порядку ст. 392 ЦК України є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Аналогічна правова позиція викладена у висновках Верховного Суду у постановах від 02.05.2018 р. у справі № 914/904/17, від 27.06.2018 у справі № 904/8186/17, від 11.04.2019 у справі № 910/8880/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, ОСОБА_2 заповів ОСОБА_1 все наявне і належне майно ОСОБА_2 , , що підтверджується заповітом, що посвідчений 09.04.2024 приватним нотаріусом КМНО Возбранною Т.Г., та зареєстрованого в реєстрі за №516, проте отримати правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності померлого на квартиру позивач позбавлений можливості, у зв?язку з відсутністю спадкової справи, яка могла 6 підтвердити той факт, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті баби, але не оформила своїх спадкових прав. Відповідно, склад спадкового майна ОСОБА_2 , щодо якого подана заява на видачу свідоцтва, не встановлено.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позивачем вжито всіх заходів для відновлення порушеного права, отже у даному випадку для позивача єдиним способом захисту його прав є визнання за ним у судовому порядку права власності в порядку спадкування за заповітом, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
V. Розподіл судових витрат
вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне судові витрати залишити за сторонами.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 319, 321, 328, 392, 1216-1218, 1220, 1223, 1261-1265, 1268, 1270, 1276 ЦК України; ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-284, 315, 354, 355 ЦПК України,-
позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Возбранна Тетяна Григорівна про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом.
Судові витрати залишити за сторонами.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має пр аво оскаржити заочне рішення до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: О.В. Ул`яновська
Повний текст судового рішення складено 10.10.2025.