Справа № 167/433/24 Головуючий у 1 інстанції: Шептицька Н. В.
Провадження № 22-ц/802/979/25 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», державний виконавець Поліщук Наталія Григорівна, Рожищенський відділ Державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за апеляційною скаргою Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 22 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною скаргою.

Покликався на те, що 18 грудня 2009 року заочним рішенням Рожищенського районного суду Волинської області позов АТ «Український інноваційний банк» до нього про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто заборгованість за кредитною угодою від 06 жовтня 2006 року № 630 у розмірі 19499,36 доларів США; 7667 грн 57 коп. за отриманий кредит; 1 700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Також вказував, що на виконання даного рішення суду18 грудня 2009 року Рожищенським районним судом Волинської області було видано виконавчий лист за № 2-633/09, який стягувачем пред`явлено для примусового виконання до Рожищенського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області.

02 квітня 2010 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Рожищенського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Михальчуком В. В. було відкрито виконавче провадження № 19059999 про стягнення з нього на користь стягувача АТ «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 19 499,36 доларів США та 7 667 грн 57 коп., та виконавче провадження № 19057125 про стягнення з нього ж на користь АТ «Український інноваційний банк» грошових коштів у розмірі 1820 грн судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

07 лютого 2011 року головним державним виконавцем Рожищенського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Михальчуком В. В., у межах виконавчого провадження № 19059999 було винесено постанову про арешт всього належного йому рухомого і нерухомого майна та оголошення заборони його відчуження.

Заявник указував, що 23 серпня 2011 року виконавчий лист було повернуто стягувачу за його вимогою на підставі листа від 23 серпня 2011 року № 1643 у зв`язку із добровільним виконанням рішення суду.

При цьому, незважаючи на відсутність боргу перед стягувачем ПАТ «Українська інноваційна компанія», арешт державним виконавцем було знято лише з його рухомого майна, проте арешт на нерухоме майно залишається чинним на сьогодні, що є порушенням його прав та вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того боржник ОСОБА_1 зазначав, що про наявність вказаного арешту його майна йому стало відомо у березні 2024 року під час передачі сільськогосподарського паю в оренду та після ознайомлення з витягами з виконавчих проваджень. 15 квітня 2024 року його представник звертався до Рожищенського ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про зняття арешту з його майна, у задоволенні якої було відмовлено та роз`яснено, що арешт може бути знято лише на підставі рішення суду.

Також вказував, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» є правонаступником АТ «Український інноваційний банк», а відтак є стягувачем у виконавчих провадженнях, відкритих за виконавчим листом з № 2-633/09, виданим Рожищенським районним судом Волинської області 18 грудня 2009 року.

Ураховуючи наведене, а також те, що наявність протягом тривалого часу, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, не скасованого арешту на його нерухоме майно, є порушенням його майнових прав боржник ОСОБА_1 просив суд:

визнати бездіяльність виконуючої обов`язки начальника Рожищенського ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Поліщук Н. Г., що полягає у незнятті арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № 19059999, протиправною;

зобов`язати виконуючу обов`язки начальника Рожищенського ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Поліщук Н. Г. зняти арешт з нерухомого майна, який накладений під час виконання виконавчого провадження № 19059000, а саме обтяження: номер запису про обтяження 11219328 від 27 травня 2011 року; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 19059999, від 07 лютого 2011 року, Державний виконавець ВДВС Рожищенського РУЮ Кисіль Д. В.; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник майна, яке обтяжується: ОСОБА_1 ; обтяжувач: відділ державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 22 травня 2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано бездіяльність виконуючого обов`язки начальника Рожищенського відділу ДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУ МЮ Поліщук Н. Г., що полягає у не знятті арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № 19059999, протиправною.

Зобов`язано виконуючого обов`язки начальника Рожищенського відділу ДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУ МЮ Поліщук Н. Г. зняти арешт з нерухомого майна, який накладений під час виконання виконавчого провадження ВП № 19059000, а саме обтяження: номер запису про обтяження: 11219328, зареєстровано 27 травня 2011 року; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП 19059999, 07 лютого 2011 року, Державним виконавець ВДВС Рожищенського РУЮ Кисіль Д. В.; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник майна, яке обтяжується: Левчук А. І.; обтяжувач: відділ державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції, код 34989638.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною суб`єкт оскарження Рожищенський відділ ДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУ МЮ подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмова у знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 є правомірною та відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки саме повернення виконавчого документа не є підставою для зняття арешту з майна боржника і може призвести до ухилення його як боржника від виконання рішення, сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Постановою Волинського апеляційного суду від 27 червня 2024 року апеляційну скаргу Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було задоволено частково. Ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 22 травня 2024 року скасовано, ухвалено нове судове рішення. У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 02 липня 2025 року постанову Волинського апеляційного суду від 27 червня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Сторони по справі, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились і належних доказів поважності причин неявки в судове засідання не надали.

Колегія суддів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки боржник ОСОБА_1 погасив борг і це свідчить про відсутність майнових претензій з боку стягувача, відсутні як саме виконавче провадження так і будь-які відомості щодо рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, а наявність протягом тривалого часу арешту на нерухоме майно боржника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, то подана ним скарга підлягає до задоволення.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Встановлено, що 18 грудня 2009 року заочним рішенням Рожищенського районного суду Волинської області позов АТ «Український інноваційний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Український інноваційний банк» заборгованість за кредитною угодою від 06 жовтня 2006 року № 630 у розмірі 19499,36 доларів США; 7667 грн 57 коп. за отриманий кредит; 1700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (т. 1 а. с. 7).

18 грудня 2009 року судом було видано виконавчий лист № 2-633/09, який у подальшому стягувачем було передано для виконання до відділу примусового виконання рішень Рожищенського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області для примусового виконання.

Постановами головного державного виконавця Рожищенського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Михальчука В. В. від 02 квітня 2010 року було відкрито виконавче провадження № 19059999 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 19 499,36 доларів США та 7 667,57 грн, а також виконавче провадження № 19057125 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Український інноваційний банк» грошових коштів у розмірі 1820 грн судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (т. 1 а. с. 11-12).

У подальшому 07 лютого 2011 року головним державним виконавцем Рожищенського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Михальчуком В. В. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у межах виконавчого провадження № 19059999.

29 серпня 2011 року головним державним виконавцем Рожищенського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Михальчуком В. В. у межах виконавчого провадження № 19059999 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із добровільним виконанням рішення суду.

Також з наявних в матеріалах справи письмових доказів встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 від 15 квітня 2024 року № 374361866 наявне обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 11219328 від 27 травня 2011 року; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 19059999, від 07 лютого 2011 року, Державний виконавець ВДВС Рожищенського РУЮ Кисіль Д. В.; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник майна, яке обтяжується: ОСОБА_1 ; обтяжувач: відділ державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції (т. 1 а. с. 18 зворот-20).

15 квітня 2024 року представник боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до Рожищенського ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про зняття арешту з належного його довірителю нерухомого майна. На яку Рожищенським ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом від від 25 квітня 2024 року за вих. № 2070522.17-24 йому було надано відповідь, що станом на 25 квітня 2024 року на виконанні у відділі не перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-633/09, виданого Рожищенським районним судом Волинської області 18 грудня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 19 499,36 доларів США та 7667,57 грн за отриманий кредит. На виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 19059999 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 19 499,36 доларів США та 7 667,57 грн за отриманий кредит. Вказане виконавче провадження було відкрито 02 квітня 2010 року, проте 29 серпня 2011 року державним виконавцем на підставі пункту 1 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Крім того заявнику було повідомлено про неможливість задоволення заяви про зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» (т. 1 а. с. 15, 16).

Відповідно достатті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі,що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Законута інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 вказаного Закону встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із ч. 1ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження`заходами примусового виконання рішень, зокрема, є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем.

Відповідно до п. 6 ч. 3ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження`виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з частиною першою статті 48 зазначеного Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (частини перша-третя статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження`передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження`виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження`постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини; у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-18, 19-1 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження`регламентовано, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини четвертої статті 59 вищевказаного Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12та підпунктом 2 пункту 104розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11 виснувала, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження та у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків. Повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за виключенням випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Враховуючи наведене повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом розділу 7 ЦПК України судом можуть бути визнані неправомірними дії виконавця та скасована постанова виконавця лише за умови доведеності порушення виконавцем вимог Закону при вчиненні дії або ж винесенні процесуального документу.

Відповідно до статті 447 ЦПК України (в редакції від 06 листопада 2022 року) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

У статті 451 ЦПК України зазначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Апеляційним судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що виконавче провадження за № 19057125 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача АТ «Український інноваційний банк» грошових коштів у розмірі 1820 грн судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення справи не є закінченим і доказів сплати такого судового збору, як і сплати виконавчого збору матеріали справи не містять.

Отже, на думку колегії суддів, звертаючись до суду на підставі статті 447 ЦПК України з скаргою, боржник не довів наявності порушень його права рішенням, дією або бездіяльністю як державного виконавця під час виконання судового рішення у цій справі, яке ним не виконане, так і діями посадової особи органу ДВС, якою надавалась відповідь на його звернення, а тому відсутні підстави для її задоволення, шляхом зняття арешту з майна, яке належить останньому, та визнання дій суб`єкта оскарження протиправними.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції як така, що прийнята з неповним з`ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи і як наслідок неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права в силу вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.

Ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 22 травня 2024 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді