Справа № 539/4087/25
Провадження № 2/539/1811/2025
РІШЕННЯ
іменем України
17 жовтня 2025 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області

в складі : головуючого судді - Бєссонової Т.Д.,
за участю секретаря - Джадан І.В.,
представника позивача Попової І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, третя особа відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на самочинне будівництво, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, третя особа відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на самочинне будівництво.
На вказаній земельній ділянці позивачем самочинно збудовано нежитлову будівлю, гараж, загальною площею 64,7 кв.м.
Під час проведення будівельних робіт з будівництва нежитлової будівлі, гаража позивач дотримався архітектурних, будівельних, санітарних та екологічних норм, з початку будівництва до його завершення жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом.
Даний гараж є самостійним об`єктом нерухомого майна, внесений до Реєстру будівельної діяльності.
11.08.2025 року позивач звернувся до відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області зі зверненням щодо прийняття в експлуатацію збудованої ним нежитлової будівлі, гаража, однак отримав відмову у прийнятті в експлуатацію зазначеної нежитлової будівлі, гаража з підстав будівництва останньої окремо, не при садибному чи дачному будинку на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, а відтак, збудована позивачем нежитлова будівля, гараж не підпадає під будівельну амністію (спрощену процедуру введення в експлуатацію без дозвільного документу). Для вирішення питання набуття права власності йому рекомендовано звернутися до суду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, прохали його задовольнити.
Представник відповідача територіальної громади в особі Лубенської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву згідно якої прохає справу розглядати за його відсутності, при розгляді справи покладається на розсуд суду.
В судове засідання представник третьої особи відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області не з`явився, згідно наданого клопотання прохав справу розглядати без його участі, проти позову не заперечує.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
У відповідності ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. (ч. 2 ст. 331 ЦК України).
Відповідно ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Позивачем ОСОБА_1 на вказаній земельній ділянці самочинно збудовано нежитлову будівлю, гараж, загальною площею 64,7 кв.м.
В матеріалах справи наявна копія технічного паспорту на нежитлову будівлю, гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений станом на 04.08.2025 року, який складається з технічного паспорту на нежитлову будівлю, гараж, плану поверху, експлуатації приміщень, характеристики об`єкту нерухомого майна, відповідно до яких вищевказаний гараж є самостійним об`єктом нерухомого майна, загальна площа 64,7 кв.м. (а.с. 11-12)
Відповідно Інформаційної довідки експерта з інвентаризації нерухомого майна ФОП ОСОБА_3 №152 від 06.08.2025 нежитлову будівлю, гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в КП «Лубенське МБТІ» не зареєстровано. (а.с. 13)
Збудований позивачем ОСОБА_1 гараж внесений до Реєстру будівельної діяльності, що підтверджується витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №1156 від 04.08.2025 року, реєстраційний номер документу:ТІ01:3054-8580-9864-0189. (а.с. 9-10)
Відповідно до Звіту технічного обстеження нежитлової будівлі, спірного гаражу, виконаного ФОП ОСОБА_3 за №01-08/25 за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта нежитлова будівля, гараж за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено наявність на даній земельній ділянці та можливість її надійної та безпечної експлуатації. (а.с. 15-20)
Згідно листа відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області №2.14-22/38 від 12.08.2025 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті в експлуатацію збудованої нежитлової будівлі, гаража, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки даний гараж розташований окремо, не при садибному чи дачному будинку, такий об`єкт не підпадає під будівельну амністію (спрощену процедуру введення в експлуатацію без дозвільного документу). Для вирішення питання набуття права власності позивачу рекомендовано звернутися до суду. (а.с. 14)
Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 за № 6 «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво.
Пункт 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України) та землекористувачі (стаття 95 ЗК України). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.
Згідно роз`яснень, що містяться в абзаці 4 пункту 9 та в пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, а тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.
Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Згідно з частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).
З контексту частин третьої, четвертої статті 376 ЦК України необхідно зробити висновок, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо дотримання цільового призначення земель, а й до випадків, коли відсутнє таке порушення, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм права, викладених у зазначених частинах статті 376 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником під уже збудоване нерухоме майно.
При цьому необхідно ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, яка здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил під час будівництва об`єкта. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15.
До початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі № 6-225цс14.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником земельної ділянки з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, на якій ним збудовано нежитлову будівлю, гараж.
В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до відповідного державного органу для зміни цільового призначення вищевказаної земельної ділянки.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно, з урахуванням визначених норм, правові підстави для задоволення цього позову відсутні.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із його необґрунтованістю.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди ІІ групи.
Оскільки згідно довідки пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.10.2023 року позивач ОСОБА_1 являється інвалідом ІІ групи, відтак відповідно до Закону суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 76, 81, 263-265 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, третя особа відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на самочинне будівництво - відмовити.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

- відповідач територіальна громада в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, місце знаходження: Полтавська область, м. Лубни, вул. Я. Мудрого, 33.

- третя особа відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, місце знаходження: Полтавська область, м. Лубни, вул. Я. Мудрого, 33.

Дата складання повного рішення суду 20.10.2025 року.

Суддя Т.Д. Бєссонова