УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Довгань Ж. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кравця Олександра Володимировича, державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Дунай Христини Богданівни про скасування рішень державних реєстраторів, -

ВСТАНОВИВ:

Релігійна організація «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» (надалі ЦУ НЄЛЦУ) звернулася до суду з позовом до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кравця Олександра Володимировича, державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Дунай Христини Богданівни про скасування рішень державних реєстраторів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в процесі своєї діяльності позивачем набуто право власності на адміністративний будинок (будинок пастора) за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з нежитлової будівлі загальною площею 1 556,2 кв.м., та належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 04 жовтня 2004 року серії НОМЕР_1 .

Будинок є пам`яткою культурної спадщини, внесеною Наказом Міністерства культури і туризму від 20.06.2008 № 728/2/16-08 547 до Реєстру пам`яток місцевого значення (Будівля лютеранського училища (арх. Шейнс А. Е.) кін. ХІХ ст).

25 квітня 2014 року з Управлінням охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації укладено охоронний договір № 04-02/1175 та 18.09.2008 з Одеською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки щодо земельної ділянки площею 990 кв.м., в межах якої розташований вказаний будинок.

Проте, державними реєстраторами було прийнято рішення про реєстрацію за позивачем права власності на нежитлове приміщення площею 1 319,7 кв.м. та квартиру площею 236,3 кв.м. шляхом поділу адміністративного будинку.

29.06.2021 чинне керівництво ЦУ НЄЛЦУ отримало доступ до адміністративного будинку за адресою: АДРЕСА_1 та змогло ознайомитися частково з документацією Церкви, в тому числі після проведення аудиту і щодо адміністративного будинку.

Зокрема виявлено, що 27 серпня 2018 року державним реєстратором Кравцем О. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 27646342 про реєстрацію за ЦУ НЄЛЦУ права власності на квартиру площею 236,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна 101. Видано Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 135581882.

27 серпня 2018 року державним реєстратором Дунай Х. Б. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), згідно з яким до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 27647970 про реєстрацію за ЦУ НЄЛЦУ права власності на нежитлову будівлю площею 1 319, 7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 101. Видано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 135595705.

Указані дії здійснено на підставі Висновку №16608-18 від 17 серпня 2018 року щодо технічної можливості поділу адміністративного будинку на нежитлову будівлю літ. «А» загальною площею 1 319,7 кв.м та інші приміщення площею 236,3 кв.м.

Зазначає, що за результатами прийнятих рішень, розділ в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності позивача на адміністративний будинок закрито, а замість нього здійснено реєстрацію на квартиру та нежитлове приміщення, чим порушено майнові права позивача.

Також втрачено правовий зв`язок адміністративного будинку із земельною ділянкою, майнові права на яку належать ЦУ НЄЛЦУ на підставі договору оренди землі від 18 вересня 2008 року. З намірами переоформити право оренди земельної ділянки на право постійного користування в порядку ст. 92 ЗК України ЦУ НЄЛЦУ звернулось до Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, проте отримало відповідь про розбіжності у відомостях про об`єкти, які розташовані на даній ділянці.

Крім того, реєстрація права власності на квартиру та нежитлове приміщення не відповідає дійсним обставинам, оскільки будь-якого з цих об`єктів як окремо визначеної речі на місцевості не існує. Адміністративний будинок як архітектурний об`єкт не перебудовувався і залишився без змін, що створює невідповідність між юридичним визначенням та фактичним розміщенням на земельній ділянці.

Зазначає, що реєстрація права власності на квартиру та нежитлове приміщення також мало наслідком втрату статусу пам`ятки культурної спадщини, охорону якої втілено як на законодавчому так і на договірному рівнях. Охоронним договором від 14.05.2014 на позивача покладено зобов`язання використовувати адміністративний будинок як пам`ятку під розміщення адміністративного центру, не переробляти її як ззовні, так і зсередини, не використовувати як постійне або тимчасове житло.

Крім того, адміністративний будинок складається з приміщень канцелярії та кімнат службового спрямування, що були призначені для функціонування релігійної організації і є нежитловими. Створення квартири-житлового приміщення та нежитлового приміщення як окремих об`єктів мало наслідком реєстрацію місця проживання інших осіб в адміністративному будинку, супротив при виселенні, оскарження дії щодо виселення.

Позивача було позбавлено володіння адміністративним будинком та створено перешкоди в користуванні власністю, адже колишній ОСОБА_1 відмовився залишити приміщення, арґументуючи тим, що квартира є його постійним місцем проживання з усіма житловими правами його та його сім`ї, з ініціюванням судового процесу про вселення до даної квартири 14.07.2021, за результатами якого у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зі свого боку ЦУ НЄЛЦУ14.09.2021 ініційовано судовий процес про виселення ОСОБА_2 та інших осіб з указаної квартири та рішенням суду позов задоволено.

Також зазначає, що реєстрація права власності на квартиру та нежитлове приміщення за ЦУ НЄЛЦУ відбулась всупереч волі власника, з порушенням Статуту ЦУ НЄЛЦУ, ст. 92 ЦК України, ст. ст. 17, 18 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Указує, що питання розпорядження майном відноситься до питань, які стосуються прав та інтересів всіх громад НЄЛЦУ, забезпечення їхньої діяльності та досягнення Статутних завдань, внаслідок чого доля майна може бути вирішена виключно шляхом прийняття рішення на загальному рівні організації на відповідних зборах.

Проте, станом на дату подання заяви про реєстрацію права власності на квартиру та нежитлове приміщення будь-яких рішень з приводу припинення права власності НЄЛЦУ на дане майно Синодом НЄЛЦУ не приймалось, на вчинення будь-яких юридичних дій з даного питання будь-яка особа не уповноважувалась.

Виявлення повної інформації щодо адміністративного будинку викликало обурення серед членів ЦУ НЄЛЦУ - релігійних громад, створило непорозуміння з приводу користування спільним майном в подальшому, з пропозиціями щодо повернення права на майно, які були розглянуті на загальних зборах організації у листопаді 2022 року.

19 листопада 2022 року на Синоді НЄЛЦУ вирішено звернутись до суду для оскарження реєстрації права власності на квартиру та нежитлове приміщення із поверненням права власності на адміністративний будинок на підставі Свідоцтва про право власності від 04.10.2004.

Щодо порушень державного реєстратора Кравця О. В. позивач посилається на невідповідність типу зареєстрованого об`єкту наданим документам, усупереч Порядку ведення Державного реєстру ОСОБА_3 не визначено, який тип об`єкту нерухомого майна підлягає реєстрації і якими документами це підтверджується. Усупереч вимог ст. ст. 380, 382 ЦК України ОСОБА_3 зареєстрував право власності на квартиру в будинку АДРЕСА_1 , який був і залишився нежитловим будинком як до поділу так і після, що також не відповідає інформації в документах, поданих для реєстрації.

Також зазначає, що як при поділі об`єкту нерухомого майна, так і при зміні його цільового призначення необхідним є прийняття в експлуатацію новоствореного об`єкта, відсутність чого є підставою для відмови в реєстрації. Також вимагається дотримання процедури здійснення забудови, з введенням об`єктів в експлуатацію із отриманням сертифікату як підстави для подальшої реєстрації права власності.

Крім того, у Висновку від 17.08.2018 і у первісного, і в обох новостворених об`єктів адреса залишилася незмінною, а у Витязі на квартиру її адреса співпадає з адресою первісного адміністративного будинку, і нежитлової частини, яка утворилася в результаті поділу.

Щодо порушень державного реєстратора Дунай Х. Б. посилається на невизначеність типу зареєстрованого об`єкту, відсутність його характеристик та недостатність поданих документів.

Також вважає, що реєстратором Дунай Х. Б. при прийнятті рішення про реєстрацію права власності допущено порушення законодавства щодо подання документу про введення об`єкту в експлуатацію. Також посилається на допущення порушень в частині необхідності мати неповторювану в межах міста адресу.

Крім того указує, що реєстратором не було внесено відомості про земельну ділянку площею 990 кв. м., на якій розташований адміністративний будинок.

На підставі наведеного просить скасувати рішення державного реєстратора Кравця О. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 42709723, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 27646342 про реєстрацію права власності на квартиру, площею 236,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна 101, Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 135581882; та скасувати рішення державного реєстратора Дунай Х. Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 42711496, згідно з яким до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 27647970 про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю, площею 1 319,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 101, Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 135595705.

У судовому засіданні 19.06.2025 представником позивача адвокатом Поповою С. Ю. оголошено вступне слово.

У подальшому у судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача Попова С. Ю. 08.09.2025 подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

За правилами ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим датою ухвалення цього судового рішення є 23.10.2025.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю з огляду на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції суб`єкт повинен здійснювати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як слідує з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу скасування рішень державних реєстраторів щодо реєстрації за позивачем права власності на об`єкти нерухомого майна. Позов обґрунтований неналежним виконанням державними реєстраторами обов`язків щодо перевірки документів для реєстрації права власності та порушенням вимог чинного реєстраційного законодавства під час державної реєстрації прав на нерухоме майно.

При цьому позивач ЦУ НЄЛЦУ був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, такий спір належить до юрисдикції адміністративного суду.

Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 813/2927/16.

Даний спір не пов`язаний із захистом позивачем своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, а є публічно-правовим, оскільки виник з приводу перевірки законності рішень суб`єктів владних повноважень, прийнятих ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про закриття провадження у даній справі, роз`яснивши позивачу право звернення до суду з даним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, 258-261, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кравця Олександра Володимировича, державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Дунай Христини Богданівни про скасування рішень державних реєстраторів закрити.

Роз`яснити Релігійній організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України», що розгляд її позовної заяви має здійснюватися в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА

23.10.2025