Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/724/20
Провадження № 2/945/58/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю: секретаря судового засідання Карабут В.В., представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , під час розгляду у судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Ольшанської селищної ради Служба у справах дітей, про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

06 травня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі - відповідач), Орган опіки та піклування Миколаївської райдержадміністрації Служба у справах дітей, про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що ОСОБА_3 є її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірвано рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2018 року. У шлюбі з відповідачем у сторін народилися діти: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем ОСОБА_1 та знаходяться на її утриманні. Відповідач не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дітей, не піклується про їхній фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дітьми. Відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. У зв`язку з викладеним вище, позивач ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та залишити дітей на утриманні позивача.

07 травня 2020 року, з метою вирішення питання подальшого розгляду цивільної справи № 945/724/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Миколаївської райдержадміністрації Служба у справах дітей, про позбавлення батьківських прав, щодо з`ясування даних щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Миколаївський районний суд Миколаївської області направив запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію та місце проживання УДМС України в Миколаївській області.

25 травня 2020 року на адресу суду з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію та місце проживання УДМС України в Миколаївській області, на запит суду від 07 травня 2020 року, надійшло повідомлення від 20 травня 2020 року, з якого слідує, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 08 лютого 2007 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Миколаївської райдержадміністрації Служба у справах дітей, про позбавлення батьківських прав, у справі призначено підготовче судове засідання. Зобов`язано Орган опіки та піклування подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 серпня 2020 року постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі № 945/724/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Миколаївської райдержадміністрації Служба у справах дітей, про позбавлення батьківських прав. Справу призначено до судового розгляду по суті.

02 жовтня 2020 року судом повторно направлено запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію та місце проживання УДМС України в Миколаївській області щодо з`ясування інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, а також направлено запит до Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області щодо надання відомостей про реєстрацію та фактичне проживання відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області.

27 жовтня 2020 року на адресу суду з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію та місце проживання УДМС України в Миколаївській області, на запит суду від 02 жовтня 2020 року, надійшло повідомлення від 26 жовтня 2020 року, з якого слідує, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 08 лютого 2007 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

28 жовтня 2020 року, на запит суду від 02 жовтня 2020 року, на адресу суду з Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області надійшло повідомлення від 19 жовтня 2020 року, з якого слідує, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично за місцем реєстрації не проживає. Іншою інформацією селищна рада не володіє.

10 листопада 2021 року ОСОБА_7 - представник відповідача ОСОБА_3 подала до суду клопотання про продовження строку підготовчого провадження.

13 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 подала до Миколаївського районного суду Миколаївської області додаткові докази.

24 березня 2021 року ОСОБА_2 - представник позивача ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про повернення до стадії підготовчого судового засідання.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 березня 2021 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , а також ОСОБА_7 - представника відповідача ОСОБА_3 та продовжено підготовче провадження у справі № 945/724/20. Постановлено призначити у справі підготовче судове засідання.

30 березня 2021 року ОСОБА_7 - представник відповідача ОСОБА_3 подала до Миколаївського районного суду Миколаївської області відзив на позов, у якому заперечувала проти вимог позивача та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

05 квітня 2021 року ОСОБА_2 - представник позивача ОСОБА_1 направила на адресу суду відповідь на відзив, у якій, посилаючись на обставини вказані у позовній заяві, просила позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав відносно дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Також представник позивача подав до суду додаткові докази.

20 травня 2021 року судом направлено запит до Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області про надання відомостей щодо органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який в подальшому буде брати участь в розгляді справи.

26 травня 2021 року на електронну адресу суду з Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, на запит суду від 20 травня 2021 року, надійшла інформація про доцільність залучення до розгляду, зокрема справи № 945/724/20, Органу опіки та піклування Ольшанської селищної ради.

10 червня 2021 року ОСОБА_2 - представник позивача ОСОБА_1 подала на електронну адресу суду клопотання про залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області. У підготовчому судовому засіданні 10 червня 2021 року позивач та її представник підтримали раніше подане позивачем клопотання про виклик свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які можуть дати свідчення по суті справи.

10 червня 2021 року ОСОБА_7 - представник відповідача ОСОБА_3 подала на електронну адресу суду клопотання про зупинення провадження у справі. В обгрунтування вказаного вище клопотання представник відповідача посилався на те, що у провадженні судді знаходиться справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні батька з дітьми, який проживає окремо від них та визначення способу участі батька у спілкуванні з дітьми. Вказуючи у клопотанні на те, що справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно дочок, об`єктивно не можливо розглядати до вирішення справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні батька з дочками та визначення способу участі батька у спілкуванні з дочками, представник відповідача просив зупинити провадження у справі.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 червня 2021 року постановлено закрити підготовче провадження у справі № 945/724/20, справу призначено до судового розгляду по суті.

Задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про виклик свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Частково задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Ольшанської селищної ради Миколаїського району Миколаївської області; до участі у справі залучено Орган опіки та піклування Ольшанської селищної ради Службу у справах дітей, замість Органу опіки та піклування Миколаївської райдержадміністрації Служби у справах дітей.

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_7 - представника відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі відмовлено.

02 серпня 2021 року на адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області від Служби у справах дітей Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області надійшов Висновок органу опіки та піклування Служби у справах дітей Ольшанської селищної ради від 30 липня 2021 року «Про недоцільність позбавлення громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ".

13 грудня 2021 року ОСОБА_2 - представник позивача ОСОБА_1 подала до суду додаткові докази.

13 грудня 2021 року ОСОБА_7 - представник відповідача ОСОБА_3 подала до Миколаївського районного суду Миколаївської області додаткові докази.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 червня 2023 року задоволено заяву ОСОБА_2 - представника позивача ОСОБА_1 про витребування доказів.

Від Державної прикордонної служби України витребувано інформацію про: перетин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , державного кордону України, із зазначенням місця та дати перетину кордону; перетин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , державного кордону України у зворотньому напрямку.

30 червня 2023 року, на виконання ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 червня 2023 року, з Державної прикордонної служби України на електронну адресу суду надійшов витяг з наявною інформацією про перетинання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України, у період з 08 листопада 2017 року по 12:38 29 червня 2023 року (дата формування Державною прикордонною службою України вказаного витягу).

У судове засідання 11.09.2025 позивач ОСОБА_1 не з`явилася, при цьому у судових засіданнях: 30.09.2020, 24.03.2021, 19.05.2021, 10.06.2021, 03.11.2021, 13.12.2021, 05.06.2023, позивач підтримувала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Позивач ОСОБА_1 вказувала на те, що вона ніколи не перешкоджала відповідачу спілкуватися з їхніми дітьми та опікуватися ними, натомість, відповідач декілька років не сплачував аліменти на утримання дітей за рішенням суду. Станом на 01 листопада 2020 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання дітей складала 84000 грн., на 01 січня 2020 року у відповідача була наявна заборгованість зі сплати аліментів більше 100000 грн. Лише в березні 2021 року відповідач сплатив увесь борг за аліментами, оскільки мав намір виїхати за кордон, і в подальшому, виїхав на постійне місце проживання в Італію. Позивач вказував на те, що відповідач не приділяє взагалі належної уваги навчанню, вихованню та розвитку їхніх дітей. Зв`язок між батьком і дітьми розірвався з ініціативи батька. Будь - які фінансові витрати на утримання дітей несе позивач одноособово. Старша дочка ОСОБА_4 дуже важко проживала розлучення батьків. Відповідач спокійно залишив дітей і живе своїм життям, не піклуючись про психологічний стан дівчат, не цікавлячись їхнім існуванням та потребами. У відповідача народилася дитина в іншому шлюбі. Позивач зазначив, що відповідач не надав жодного доказу на спростування доводів позивача.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні 11.09.2025 підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити; під час ухвалення рішення судом, представник позивача просила суд врахувати, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей; сплачувати аліменти на користь позивача на утримання своїх дочок відповідач почав після звернення позивача до суду з позовною заявою до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що йому терміново було необхідно виїжджати до Італії, де постійно мешкає його матір. Представник позивача зазначив, що відповідач має посвідку на проживання в Італії, і офіційно проживає в цій країні, при цьому дочками, які проживають в Україні, відповідач не опікується взагалі, не цікавиться їхнім життям і не відвідує їх. Відповідач оформив в Італії документи на одержання щомісячної допомоги на утримання дітей, не менше 300 Євро, на одну дитину, і тому, на думку представника позивача, відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки він втратить усі привілеї та матеріальну допомогу на своїх дітей в Італії.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився.

ОСОБА_7 - представник відповідача ОСОБА_3 у судове засідання 11.09.2025 не з`явилася, при цьому раніше, у судових засіданнях: 24.03.2021, 19.05.2021, 10.06.2021, 03.11.2021, 13.12.2021, 05.06.2023 заперечувала проти вимог позивача, вказуючи на те, що позивачем не доведено, що відповідач протягом довгих років не хотів бачитися зі своїми дітьми та утримувати їх. Представник відповідача посилався на відсутність заборгованості у відповідача зі сплати аліментів на утримання дітей, і вказував на те, що крім сплати аліментів, відповідачем перераховувалися кошти позивачу на потреби їхніх дітей, при цьому ці кошти не були зараховані як аліменти, через відсутність у квитанціях призначення переказу коштів. Представник відповідача зазначив, що відповідач наголошує, що позивач навмисно не давав відповідачу можливості та дозволу бачитися з дітьми, не відпускав дітей до батька, при цьому не дозволяв і йому приїжджати до дітей, не дозволяв дітям брати подарунки, речі та гостинці від батька. Представник відповідача вказував на те, що позивач змінював місця навчання дітей, приховував від відповідача інформацію про хвороби дітей, постійно створюючи перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, у зв`язку з чим відповідач вважає, що позивачем подано до суду позов про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дочок, через образу позивача за шлюбну зраду. Представник відповідача зазначив, що відповідач планував переїхати проживати за кордон, ще тоді, коли вони з позивачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Час від часу відповідач їздив до своєї матері в Італію, і поступово оформлював необхідні документи для виїзду за кордон усієї, на той час, його сім`ї. Ще за рік до введення військового стану в Україні, відповідач почав облаштовувати своє життя за кордоном. Представник відповідача вказував на те, що відповідач неодноразово наполягав на тому, щоби позивач з дітьми виїхала з України до нього в Італію, де він готовий забезпечити їх житлом та надати необхідну допомогу, при цьому позивач відмовляється від такої допомоги. Перебуваючи за кордоном, відповідач продовжує надсилати аліменти на утримання дітей. Відповідач бажає спілкуватися з дочками і брати участь у їхньому житті, вихованні та розвитку, чекає ухвалення рішення суду у справі про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, з яким повністю реалізує свої порушені позивачем батьківські права.

Посилаючись на вказане вище, представник відповідача просив суд відмовити у задоволені позову.

Представник Органу опіки та піклування Ольшанської селищної ради Служби у справах дітей у судове засідання не з`явився, при цьому 02 січня 2025 року начальник служби у справах дітей подав на електронну адресу суду клопотання, у якому підтримав, раніше направлений на адресу суду Висновок органу опіки та піклування від 30 липня 2021 року № 70. Розгляд справи начальник служби у справах дітей просив проводити без участі представника служби.

Суд дослідив наявні у справі письмові докази, а також заслухав у судовому засіданні 03.11.2021 показання свідків, заслухав у судових засіданнях позивача та представників сторін, і дійшов такого.

ОСОБА_3 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 01 жовтня 2018 року було розірвано рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області, яке набрало законної сили 01 листопада 2018 року, у справі № 480/1513/18 (Т. 1, а. с. 19 і на звороті).

У шлюбі у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4 і ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 і ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження: серії НОМЕР_1 ; серії НОМЕР_2 (Т. 1, а. с. 6, 7).

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2020 року, яке набрало законної сили 20 лютого 2020 року, у справі № 945/1658/19, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., на кожну дитину, щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією, починаючи з 10 вересня 2019 року, до досягнення дітьми повноліття (Т. 1, а. с. 20 - 21).

В матеріалах справи міститься довідка про неотримання аліментів від 15 квітня 2020 року № 8394, завірена підписом голови виконувача обов`язків начальника Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та скріплена печаткою Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що видана ОСОБА_1 , з якої слідує, що вона дійсно не отримувала аліменти від ОСОБА_3 , у період з 10 вересня 2019 року по 08 квітня 2020 року, згідно з виконавчим листом № 945/1658/16, виданим 27 березня 2020 року Миколаївським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., на кожну дитину, щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією, починаючи з 10 вересня 2019 року, до досягнення дітьми повноліття (Т. 1, а. с. 22).

До позовної заяви позивачем додано Висновок Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації від 22 квітня 2020 року № 352/05-19 "Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 23).

Станом на 16 березня 2020 року позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; до складу сім`ї зареєстрованих входять: громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою Відділу "Центр надання адміністративних послуг" виконавчого комітету Ольшанської селищної ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16 березня 2020 року № 544 (Т. 1, а. с. 8).

Згідно з довідкою Ольшанської лабораторії ЗПСМ Миколаївського району Миколаївської області від 16 березня 2020 року, завіреною підписом та скріпленою печаткою лікаря, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , спостерігається у лікаря Ольшанської амбулаторії ЗПСМ; уклала декларацію з сімейним лікарем (Т. 1, а. с. 9).

Згідно з довідкою Ольшанської лабораторії ЗПСМ Миколаївського району Миколаївської області від 16 березня 2020 року, завіреною підписом та скріпленою печаткою лікаря, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , спостерігається у лікаря Ольшанської амбулаторії ЗПСМ; уклала декларацію з сімейним лікарем (Т. 1, а. с. 10).

Відповідно до довідки Миколаївської загальноосвітньої школи I - III ступенів № 50 ім. Г. Л. Дівіної від 17 березня 2020 року, завіреної підписом директора школи та скріпленої печаткою школи, ОСОБА_4 дійсно навчається в 6 - А класі Миколаївської загальноосвітньої школи I - III ступенів № 50 ім. Г. Л. Дівіної (Т. 1, а. с. 11).

Із Довідки - характеристики Миколаївської загальноосвітньої школи I - III ступенів № 50 ім. Г. Л. Дівіної від 17 березня 2020 року на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завіреної підписом директора школи та скріпленої печаткою школи, слідує, що ОСОБА_4 навчається у школі з січня 2019 року. За цей період навчання зарекомендувала себе як учениця, яка має достатній рівень навчальних досягнень. Проявляє активність у виконанні постійних та тимчасових громадських доручень. Користується повагою серед учнів класу та вчителів.

У Дар`ї сформовані такі моральні якості, як свідома дисципліна, гуманізм, порядність, доброта, справедливість, чесність, відповідальність. Адекватно реагує на зауваження та критику.

Шкідливих звичок не має, протиправних вчинків, порушень дисципліни за час навчання у школі не було.

ОСОБА_4 проживає з матір`ю ОСОБА_1 , яка створила всі умови для навчання, виховання, утримання та збереження життя і здоров`я дитини.

ОСОБА_3 є батьком малолітньої ОСОБА_4 , який проживає в м. Миколаєві, але точна адреса його проживання родині не відома.

З 01 листопада 2018 року батьки ОСОБА_4 знаходяться в розлученні.

Протягом навчання у ЗОШ № 50 ОСОБА_4 батько ОСОБА_3 не цікавився шкільним життям дочки, батьківські збори не відвідував, з учителями не спілкувався, до школи не приходив. Зі слів матері, утриманням та вихованням дочки не займався, аліментів не сплачує (Т. 1, а. с. 12).

До позовної заяви додано довідку Будинку дитячої та юнацької творчості Заводського району від 17 березня 2020 року, завірену підписом директора будинку творчості та скріплену печаткою будинку творчості, відповідно до якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з березня 2019 року займається у "Зразковому художньому колективі" гуртку естрадного співу "Любисточки", керівник Панкова О.С. , Будинку дитячої та юнацької творчості Заводського району м. Миколаєва (Т. 1, а. с. 13).

Відповідно до довідки Миколаївської загальноосвітньої школи I - III ступенів № 50 ім. Г. Л. Дівіної від 28 жовтня 2020 року, звіреної підписом директора школи та скріпленої печаткою школи, ОСОБА_4 дійсно навчається в 7 - А класі Миколаївської загальноосвітньої школи I - III ступенів № 50 ім. Г. Л. Дівіної (Т. 1, а. с. 91).

З довідки Миколаївської загальноосвітньої школи I - III ступенів № 50 ім. Г. Л. Дівіної від 28 жовтня 2020 року, завіреної підписами директора школи та класного керівника, і скріпленої печаткою школи, слідує, що учениця 7 - А класу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виховується матір`ю ОСОБА_1 .

Батько учениці, ОСОБА_3 , з сім`єю не проживає та не бере участі у вихованні дочки; не відвідує школу, не спілкується з вчителями, не відвідує батьківські збори (Т. 1, а. с. 92).

З Довідки - характеристики Миколаївської загальноосвітньої школи I - III ступенів № 50 ім. Г. Л. Дівіної від 28 жовтня 2020 року на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завіреної підписами директора школи та класного керівника, і скріпленої печаткою школи, слідує, що ОСОБА_4 навчається у школі з другого семестру п`ятого класу, з 22 січня 2019 року.

Упродовж навчання зарекомендувала себе як старанна, працелюбна, дисциплінована та уважна учениця. Володіє навчальними матеріалами на достатньому рівні. ОСОБА_4 має довільну зорову і слухову пам`ять, добре запам`ятовує навчальний матеріал. Уміє логічно, послідовнро і грамотно висловлювати свої думки. Серед навчальних предметів надає перевагу предметам гуманіторного циклу. До виконання домашніх завдань ставиться старанно.

ОСОБА_4 товариська, спокійна, розсудлива і самостійна дівчина. Вільний час любить проводити у колі друзів, яких у неї в класі багато. ОСОБА_4 - надійний товариш, вона завжди готова прийти на допомогу.

До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Доручену справу завжди доводить до кінця.

Дівчина знає правила поведінки і свідомо їх виконує. Поважає дорослих. На зауваження реагує адекватно.

Мама приділяє належну увагу навчанню та вихованню дочки, виховує її самстійно. Батько не бере участі у житті дитини. За весь період навчання ОСОБА_4 у школі він жодного разу не виходив на зв`язок (Т. 1, а. с. 93).

До позовної заяви додано довідку Будинку дитячої та юнацької творчості Заводського району від 28 жовтня 2020 року, завірену підписом директора будинку творчості та скріплену печаткою будинку творчості, відповідно до якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з березня 2019 року займається у "Зразковому художньому колективі" гуртку естрадного співу "Любисточки", керівник Панкова О.С. , Будинку дитячої та юнацької творчості Заводського району м. Миколаєва (Т. 1, а. с. 94).

Водночас до справи позивачем додано копію заключення проведення психологічного обстеження психоемоційного стану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 22 березня 2021 року, завіреного підписом приватного психолога, з якого слідує, що до обстеження ОСОБА_4 поставилася охоче, поведінка дівчини під час роботи була спокійною, вона відверто відповідала на запитання, розповідала про себе та малювала.

За рекомендацією лікаря невролога в 2019 році з дитиною була проведена корекційна робота з психологом з приводу тривожності, роздратованості та порушень сну після того, як батько пішов з родини.

Спостереження та виконання ігрових завдань призвели до висновку, що дівчина розвивається адекватно віку, має високий рівень емоційного та інтелектуального розвитку. На момент проведення обстеження порушень в поведінці не виявлено.

У завданнях, в яких пропонувалося вибрати місце біля батька чи матері, мати розташована ближче, а батько розташований на відстані. Якщо потрібно обрати одного з родичів, з ким хотілося б бути разом, піти у кіно, відпочити, найчастіше, дитиною обиралися мати, бабуся та дідусь. Батько не був обраний жодного разу.

Проведеним обстеженням зроблено висновок: найвищий ступінь емоційної прихильності ОСОБА_4 відчуває до матері; зустрічатися та спілкуватися з батьком, на момент обстеження дитина не хоче.

Для запобігання можливого невротичного розвитку особистості дитини, психологом рекомендовано визначити зміст та якість взаємодії між дитиною та батьком, а також максимально оптимізувати спілкування в системі "мати-батько" (Т.1, а. с. 166 і на звороті).

Разом з цим, суд не бере до уваги висновок лікаря невролога від 11 жовтня 2019 року, що доданий позивачем до справи, оскільки з вказаного документа не можна встановити, щодо кого проведено обстеження та зроблено відповідний висновок лікарем (Т. 1, а. с. 17, копія вказаного документа у Т.1, а.с. 165).

З Інформації Дошкільного навчального закладу № 128 від 19 березня 2020 року, завіреної підписами завідувача ДНЗ № 128 і вихователем молодшої групи та скріпленої печаткою закладу, слідує, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2, відвідує дошкільний навчальний заклад № 128 з 2018 року. Відвідує заклад охоче, в садочок йде з бажанням.

Мати бере участь у вихованні дитини. Дівчинка до шкільного закладу приходить охайною, завжди вчасно. Приводять до ДНЗ і забирають дитину її матір, або баба. Мати цікавится досягненнями чи проблемами дитини кожного дня. Відвідує усі свята та спортивні розваги, що проходять у дитячому садку, бере у них безпосередню участь.

Фінансові витрати, щодо оплати за харчування ОСОБА_5 , відвідування дитиною вистав театрів, закупівлі канцелярських товарів, іграшок, тощо, несе матір.

За весь період виховання дитини у закладі, батько, ОСОБА_3 , на територію дошкільного закладу не з`являвся, участі у житті дитини не брав, на контакт з вихователями та адміністрацією закладу не виходив (Т. 1, а. с. 14).

Відповідно до довідки Дошкільного навчального закладу № 128 від 18 березня 2020 року, завіреної підписом завідувача ДНЗ № 128 та скріпленої печаткою закладу, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує молодшу групу дошкільного навчального закладу № 128 (Т. 1, а. с. 15).

До позовної заяви позивачем додано довідку приватного дошкільного навчального закладу Центру розвитку дитини "Теремок знань" від 17 березня 2020 року, завірену підписом вчителя закладу та скріплену печаткою закладу, з якої слідує, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 27 січня 2020 року відвідує Центр розвитку дитини "Теремок знань", два рази на тиждень, по 1,5 години. На заняття дитину весь час приводила тільки матір (Т. 1, а. с. 16).

З Інформації Дошкільного навчального закладу № 128 від 29 жовтня 2020 року, завіреної підписом завідувача ДНЗ № 128 та скріпленої печаткою закладу, слідує, що ОСОБА_5 відвідує дошкільний навчальний заклад № 128 протягом двох років. Відвідує заклад охоче. Дитина завжди охайна, доглянута. Дівчинка розвинена відповідно свого віку, доброзичлива, активна.

За цей час дитину приводить і забирає з садочка мати. ОСОБА_1 завжди цікавиться досягненнями, успіхами своєї дочки. Всі фінансові витрати стосовно перебування дитини у закладі, а саме придбання канцелярських товарів, відвідування дитиною вистав театру тощо (з її слів) несе мати.

Батько на території закладу за цей час не з`являвся, життям і вихованням дитини не цікавився (Т. 1, а. с. 96).

В матеріалах справи міститься розрахунок за оплату занять ОСОБА_5 у Центрі розвитку дитини "Теремок знань", у якому зазначено, зокрема, що на заняття дитину приводила мама (Т. 1, а. с. 97).

З медичного документа (виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 02 листопада 2020 року, копію якого додано позивачем до справи, слідує, що дитина потребує постійного догляду сімейного лікаря, у зв`язку з медикаментозною алергією (Т. 1, а. с. 84).

Усі фінансові витрати на лікування та профілактики захворювання дитини несе матір дитини одноособово, без участі батька дитини.

З копії розрахунку заборгованості з аліментів у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого документа у справі № 945/1658/19, що виданий Миколаївським районним судом Миколаївської області 27 березня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., на кожну дитину, щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією, починаючи з 10 вересня 2019 року, до досягнення дітьми повноліття, слідує, що станом на 01 квітня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів складала 48000 грн. (Т. 1, а. с. 28, 29, 30).

З копії розрахунку заборгованості з аліментів у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого документа у справі № 945/1658/19, що виданий Миколаївським районним судом Миколаївської області 27 березня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., на кожну дитину, щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією, починаючи з 10 вересня 2019 року, до досягнення дітьми повноліття, слідує, що станом на 01 жовтня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів складала 63000 грн. (Т. 1, а. с. 89).

Допитані у судовому засіданні 03.11.2021 свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що ОСОБА_3 - батько дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тривалий час живе за кордоном, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх дочок, на їхню думку, відповідач сплатив заборгованість за аліментами тільки з власних корисних мотивів, при цьому відповідач не вважає за потрібне, окрім сплати щомісячних платежів за аліментами, нести інші повсякденні витрати, які потребують діти.

Відповідно до Висновку Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації від 22 квітня 2020 року "Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2" Орган опіки та піклування Служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т. 1, а. с. 23).

Разом з цим, в матеріалах справи міститься Висновок Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області від 30 липня 2021 року "Про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ", з якого слідує, що Орган опіки та піклування Служби у справах дітей Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області вважає за доцільне не позбавляти громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т. 1, а. с. 221 і на звороті).

Таким чином, у справі наявні два протилежні висновки органу опіки та піклування.

При цьому, суд зауважує, що висновок служби у справах дітей є ключовим, але не єдиним доказом у справі про позбавлення батьківських прав, він має рекомендаційний характер, і цьому документу може бути надана оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 за № 789-XII) та ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Аналогічна норма закріплена у статті 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з положеннями ч. ч. 1 - 5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до п. 2) ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Таким чином, до предмету доказування вказаної справи входить факт ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків.

Так як встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 виїхав на постійне місце проживання до Італії та має посвідку на постійне проживання у цій країні. З пояснень представника відповідача вбачається, що востаннє відповідач приїжджав до України, а отже і до дітей у 2021 році. Спілкувався з дітьми за допомогою месенджерів «Viber» та «Skype».

Зокрема, факт виїзду 11 грудня 2021 року громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з України, міста Одеси до Італії, місто Рим, підтверджується витягом з наявною інформацією про перетинання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України, у період з 08 листопада 2017 року по 12:38 29 червня 2023 року, сформованим Державною прикордонною службою України, на запит суду (Т. 2, а. с. 90, 91).

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про шлюб, укладеного 11 січня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_17 ; прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_3 ; дружини - ОСОБА_17 (Т. 1, а. с. 99 на звороті).

Крім цього, до справи позивачем додано копію свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_19 - дочки відповідача, у шлюбі з ОСОБА_17 (Т. 1, а. с. 100).

Водночас, суд бере до уваги, надані відповідачем докази, а саме: Акт про проживання від 16.11.2020; характеристики з місця проживання, які позитивно характеризують відповідача (Т. 1, а. с. 137, 143, 144).

Вирішуючи питання, чи може вважатись виїзд відповідача до іншої країни проживання обставиною, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків, слід враховувати, що відповідачем ОСОБА_3 , свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні їхніх з позивачем дітей є мінімальною та недостатньою. При цьому, такі життєві умови були обрані відповідачем саме після народження дітей, а тому, оскільки перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Крім того, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе надавати допомогу у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що згодом негативно вплине на їхній фізичний розвиток як складову виховання; не зможе спілкуватися з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не зможе надавати дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не зможе сприяти засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не зможе виявляти інтересу до внутрішнього світу своїх дітей та створювати умови для отримання ними освіти. Суд вважає, що зазначені фактори, свідчать саме про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, що є винною поведінкою, в контексті ст. 164 СК України.

Суд критично ставиться, до посилань відповідача та його представника на невідвідування дітей з 2018 року з причини створення перешкод з боку матері дітей, оскільки відповідач до моменту звернення позивача до суду з позовною заявою до відповідача про позбавлення батьківських прав, не вчиняв жодних юридично значимих дій, задля встановлення порядку побачень з дітьми, усунення перешкод в спілкуванні з боку матері, хоча не був позбавлений такого права. Надання інформації з месенджеру «Вайбер» щодо листування між сторонами не спростовує висновки суду в цій частині. Так, суд вважає, що прояв інтересу до життя власних дітей, лише за допомогою телекомунікаційних засобів не є належною реалізацією батьківського піклування.

Природно, що прояв батьківських почуттів батька у такий спосіб, не міг позитивно сприйматися позивачем, з огляду на відсутність реальної батьківської турботи, з боку відповідача.

Крім того, відповідач не був позбавлений ані права, ані можливості відвідати місце проживання дітей за власною ініціативною, без попереднього узгодження такого візиту з матір`ю.

З наведеного вбачається, що дії відповідача є винними, оскільки відповідач свідомо, без жодних поважних причин не відвідував власних дітей.

Також відповідач не подав доказів на підтвердження забезпечення перебування дітей та їх потреб за місцем його проживання за кордоном.

Отже виїзд відповідача на постійне місце проживання за межі України було здійснено за власною волею і не є об`єктивною перешкодою для виконання відповідачем його батьківських обов`язків.

Крім того, з моменту розірвання шлюбу сторонами, відповідач не проживав однією сім`єю з малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а з 2021 року і по сьогодні відповідач проживає за межами України, та відповідно з вказаного часу не брав та не бере участі у вихованні дітей, не піклується про них, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує дітям необхідного харчування, медичного догляду і лікування, як складову частину виховання.

У свою чергу немає жодного підтвердження, що відповідач, відвідуючи Україну до 2021 року, якимось чином виконував свої батьківські обов`язки щодо малолітніх дітей.

Надана відповідачем фотографія, на якій зображено його з дітьми, є доказом лише факту одноразового відвідування дітей за вказані роки і не є підтвердженням виконання останнім батьківських обов`язків протягом 2018-2025 років.

Позивач ОСОБА_1 зазначала, що відповідач ОСОБА_3 сам, з власної волі, залишив дітей та дружину для влаштування свого особистого життя, і у свою чергу, жодних обставин, які не залежали від волі відповідача та стали б перешкодами у виконанні останнім своїх батьківських обов`язків позивачем або сторонніми особами створено не було.

Більше того, сторона відповідача, підтвердила факт того, що відповідач не був реально присутній у житті дітей в Україні з 2021 року, а отже відповідач фізично не міг водити дітей у дитячий садок, поліклініку або відвідувати навчальні заклади і зазначені перешкоди у виконанні батьківських обов`язків створила зовсім не позивач - мати дітей, а сам відповідач.

Отже, виїзд відповідача на постійне місце проживання за межі України було здійснено за власною волею і не є об`єктивною перешкодою для виконання відповідачем його батьківських обов`язків.

У той же час, доводи відповідача щодо перешкоджань позивача у спілкуванні з дітьми до 2021 року не підтверджені доказами на порушення вимог статей 76-81 ЦПК України.

Посилання відповідача, на постійну зміну позивачем навчальних закладів, що відвідували діти, а також підбурювання позивачем вчителів, вихователів і адміністрації цих закладів щодо заборони спілкування дітей з батьком, також не знайшло свого підтвердження.

Натомість, в матеріалах справи міститься повідомлення Дошкільного навчального закладу № 128 від 29 жовтня 2020 року, завірене підписом завідувача ДНЗ № 128 та скріплене печаткою закладу, з якого слідує, що мати дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жодного разу не зверталася до адміністрації ДНЗ із проханням про заборону спілкування дитини з батьком.

Батько дитини ОСОБА_3 жодного разу не звертався із вимогами про надання доступу до своєї дочки, і протягом двох років взагалі не з`являвся на території закладу, а відповідно і не цікавився життям і вихованням дочки (Т. 2, а. с. 5).

З довідки Миколаївської загальноосвітньої школи I - III ступенів № 50 ім. Г. Л. Дівіної від 28 жовтня 2020 року, завіреної підписами директора школи та класного керівника, і скріпленої печаткою школи, слідує, що учениця 8- А класу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виховується матір`ю ОСОБА_1 .

Батько учениці, ОСОБА_3 , з сім`єю не проживає та не бере участі у вихованні дочки: не відвідує школу з метою спілкування з класним керівником та вчителями щодо навчальних успіхів дочки, жодного разу не відвідав батьківські збори (Т. 2, а. с. 5).

Вказане вище, на думку суду, свідчить про те, хто зі сторін у справі насправді приділяє увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей та ставить їх найважливіші інтереси над власними інтересами.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач свідомо ухилявся від виконання своїх обов`язків, не утримував належним чином своїх дітей, не приділяв достатньої уваги їх розвитку. Суд переконаний, що батьки не можуть повноцінно здійснювати свої батьківські обов`язки за допомогою телекомунікаційних систем, а відтак особа, яка свідомо змінює країну проживання, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків.

Водночас, суд бере до уваги копію постанови державного виконавця Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16 березня 2021 року, у виконавчому провадженні № НОМЕР_6, про скасування заходів примусового виконання виконавчого документа - виконавчого листа № 945/1658/19, виданого 27 березня 2020 року Миколаївським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., на кожну дитину, щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією, починаючи з 10 вересня 2019 року, до досягнення дітьми повноліття, з якої слідує, що станом на 16 березня 2021 року, заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_3 погашена у повному обсязі (Т. 1, а. с. 146 і на звороті).

При цьому, з метою окреслення моральної характеристики сторін у справі суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що аліменти з відповідача на користь позивача стягнуто рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області 20 лютого 2020 року, шлюб, укладений між сторонами, офіційно розірвано рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області 01 жовтня 2018 року, і з цього часу діти сторін проживали разом з позивачем, окремо від відповідача, і знаходилися на утриманні виключно позивача, натомість, відповідач матеріальної допомоги на утримання своїх дітей, позивачеві не надавав, більше того, у відповідача тривалий час існувала заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей за рішенням суду.

Як було зазначено вище, відповідач не здійснював жодних реальних дій щодо спілкування з дітьми, а доказів щодо категоричного заперечення проти виконання батьківських обов`язків суду не надано.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Відсутність побачень з дітьми та навіть спроб їх здійснення, свідчить про відсуніть інтересу до дітей з боку відповідача, що відповідно до рішення «Хант проти України» є підставою для позбавлення батьківських прав.

Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені ст. 166 СК України, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно з положеннями ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною.

Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи.

Відповідно до ч. ч. 1- 5 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина.

У пунктах 15, 16, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не виконує батьківських обов`язків по відношенню до них, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їхнє навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, тому суд, дослідив докази, які містяться в матеріалах справи вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Так, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивачем ОСОБА_1 доведено, що поведінка відповідача ОСОБА_3 відносно його дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Позивачем доведено наявність вини в діях відповідача. Суду надано докази, в чому полягає захист інтересів дітей, шляхом позбавлення батька по відношенню до дітей батьківських прав.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у повному обсязі.

Крім цього, згідно з положеннями ч. 1, п. 1) ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131 - 2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Незалежність адвокатури гарантується.

Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

У Рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 (пункт 3.2) від 30 вересня 2009 року передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з положеннями п. 4) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до п. п. 6), 9) ч. 1 ст. 1 Закону нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушення, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Не належить до інших видів правничої допомоги лобіювання, що здійснюється відповідно до Закону України "Про лобіювання";

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ст. 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать і консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.

Конституційний Суд України у Рішенні № 23-рп/2009 (пункт 3.2) від 30 вересня 2009 року зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст. 3, ст. 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, що сторона, яка виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Також у пункті 4 цих Рекомендацій зазначено, що жодна зі сторін не повинна бути позбавлена можливості користуватися послугами адвоката.

У пункті 1 Резолюції (78) 8 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам про безоплатну правову допомогу і юридичні консультації від 2 березня 1978 року зазначено, що ніхто не може бути в силу перешкод економічного характеру позбавлений можливості використання або захисту своїх прав у будь-яких судах, повноважних виносити рішення по цивільних, господарських, адміністративних, соціальних чи податкових справах. З цією метою кожна особа має бути наділена правом на необхідну правову допомогу в судовому провадженні. При розгляді того, чи така допомога є необхідною, слід враховувати: а) фінансові можливості та зобов`язання відповідної особи; b) очікувані судові витрати.

Положеннями п. п. 1), 2) ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 1 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17, від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17.

Крім цього, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18, вимога щодо прайс - листа та акта виконаних робіт (послуг) є необов`язковою за умови, що надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.

В матеріалах справи міститься квитанція № 0.0..1 від 05 травня 2020 року, з якої слідує, що 05 травня 2020 року позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Отже, згідно з положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., сплачений позивачем за квитанцією № 0.0..1 від 05 травня 2020 року

До матеріалів справи позивач додав копію квитанції до прибуткового касового ордера № б/н від 20 січня 2021 року, з якої слідує, що 20 січня 2021 року ОСОБА_1 , на підставі надання правничої допомоги (представництва інтересів в суді по ц/с 945/724/20), сплатила Адвокатській компанії "Ваше право" гонорар у сумі 4500 грн. 00 коп.

Отже, згідно з положеннями п. 1) ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн. 00 коп.

Крім цього, суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1, п. 1) ч. 3 ст. 133, п. п. 1), 2) ч. 2 ст. 137, ч. 1, п. 1) ч. 2 ст. 141, ст. ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Ольшанської селищної ради Служба у справах дітей, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Могоча, Читинської області (паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 ) батьківських прав відносно його дітей: неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Ольшанське, Миколаївського району Миколаївської області; малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки смт. Ольшанське, Миколаївського району Миколаївської області.

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дітей.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Могоча, Читинської області (паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки с. Новоселівка, Миколаївського району Миколаївської області (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., сплачений позивачем за квитанцією № 0.0..1 від 05 травня 2020 року, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Н. О. Шаронова