РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/671/25

Провадження № 2/293/436/2025

23 жовтня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Проценко Л.Й.,

за участю секретаря судового засідання Ничипорук Н.А.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Колупаєва В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у селищі Черняхів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Черняхівської селищної ради Житомирського району Житомирської області

про визнання права власності на майно за набувальною давністю

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

16.06.2025 позивач звернулась до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 та Черняхівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, за змістом якого просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на частину будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що вона ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідним братом позивачки та відповідно рідним сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що її матір ОСОБА_5 , 1925 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . ЇЇ батькові ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, виданого виконавчим комітетом Черняхівської селищної ради Житомирської області 24.04.1987 року № 988, яке зареєстроване в Житомирському міжміському бюро технічної інвентаризації 28.04.1987 року за № 988 належав будинок АДРЕСА_1 .

Після смерті батька ОСОБА_4 вона як спадкоємець першої черги отримала у спадщину 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

Позивач стверджує, що фактично з дня смерті батька ОСОБА_4 , а саме з ІНФОРМАЦІЯ_5 вона добросовісно володіла всім майном останнього і відкрито, безперервно володіла (проживала, робила ремонт будинку, надвірних будівель та споруд, обробляла земельну ділянку) як 1/2 частиною будинку АДРЕСА_1 , на яку в подальшому 04.11.2024 року їй було видано свідоцтво на право на спадщину за законом, так і 1/2 частиною вказаного будинку з надвірними будівлями та спорудами, на яку свідоцтво про право на спадщину не видано.

Вказує, що у вказаному будинку зареєстрований її рідний брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується довідкою Черняхівської селищної ради № 480-К від 16.05.2024 року, яка видана була відповідно до домової книги на вказане домоволодіння. Будь-які інші особи у вищевказаному будинку не проживають.

Однак, її рідній брат ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 , не проживає більше 30 років.

Зазначає, що місце проживання, перебування чи знаходження її рідного брата ОСОБА_2 не можливо встановити, оскільки ще при житті їх батька її брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виїхав на заробіток до Республіки Білорусь із вказаного часу зв`язок з ним був втрачений.

Позивач вважає, що вона як спадкоємець ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , має права набути за рішенням суду відповідно до вимог ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , на яке не видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 16.06.2025 справа №293/671/25 передана на розгляд судді Проценко Л.Й.

Ухвалою від 19.06.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 11 год. 00 хв. 04.08.2025. Також суд ухвалою витребував у приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. копію спадкової справи №155/2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.27).

27.06.2025 до суду надійшли витребувані матеріали спадкової справи (а.с.33-62).

Ухвалою суду від 04.08.2025, яка в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 08.09.2025.

08.09.2025 в підготовчому судовому засіданні позивач та її представник адвокат Колупаєв В.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду даної справи, зокрема шляхом надіслання на зареєстроване місце проживання, копії ухвали про відкриття провадження та судової повістки, які повернулися на адресу суду 09.07.2025 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Також відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 63,67).

Черняхівська селищна рада Житомирського району Житомирської області повноважного представника в судове засідання не направила, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом доставлення електронного документу одержувачу в його електронний кабінет (а.с.32, 68).

Відповідачі правом на подання відзиву не скористались.

Ухвалою від 08.09.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 14.10.2025.

14.10.2025 в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник Колупаєв В.В. позов підтримали з підстав викладених у позові.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи Черняхівська селищна рада повідомлялась належним чином (а.с.75).

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

14.10.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклавши його проголошення на 23.10.2025 о 12 год 50 хв.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20.02.1968 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.8)

ОСОБА_2 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 14.11.1987 (а.с. 9)

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідним братом позивачки та відповідно рідним сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_3 від 22.01.1963 (а.с.10).

Батьки позивачки: ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується свідоцтвами про смерть (а.с.12-13).

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, виданого виконавчим комітетом Черняхівської селищної ради Житомирської області 24.04.1987 року № 988, яке зареєстроване в Житомирському міжміському бюро технічної інвентаризації 28.04.1987 року за № 988 та довідки по наявність (відсутність) зареєстрованого майна за громадянином ОСОБА_4 зареєстровано житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 77,8 кв.м. (а.с.14-15).

На ім`я позивача 03.08.2024 ТОВ «Армовірбуд» виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно технічного паспорту, житловий будинок складається з веранди площею 12 кв.м, коридора площею 6,3 кв.м., кухні 8,9 кв.м. прохідних житлових кімнат площею 20,1 кв.м, відповідно, 13,4 кв.м. та 17, 1 кв.м., загальною площею 77,8 кв. м (а.с.20-21).

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.11.2024, видане приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.А. свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги отримала від свого батька ОСОБА_4 у спадщину 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 . При цьому свідоцтво на право на спадщину за законом на іншу 1/2 частину вказаного будинку не видано (а.с.17).

На підставі вказаного свідоцтва позивач 04.11.2024 зареєструвала право власності на вказану частину житлового будинку (а.с. 19).

Відповідно до довідки Черняхівської селищної ради № 480-К від 16.05.2024 року, яка видана відповідно до будинкової книги, у будинку АДРЕСА_1 , за 6 (шість) місяців до смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , на день його смерті та впродовж 6 (шести) місяців після смерті у вказаному будинку були зареєстровані: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_10 . ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_1 ,1968 р.н., ОСОБА_11 , 1964 р.н, ОСОБА_12 ,1925 р.н, ОСОБА_13 ,1944 р.н., ОСОБА_14 ,1965 р.н. (а.с.22).

Відповідно до повідомлення Відділу поліції № 1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області на зверненням ОСОБА_1 , проведено перевірку по наявних обліках Національної поліції України серед осіб, які рахуються безвісно зниклими та померлими, однак додаткової інформації про можливе місце перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не отримано (а.с.23).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 показали, що позивач після смерті свого батька ОСОБА_4 утримувала в належному стані житловий будинок АДРЕСА_1 , проводила ремонт у вказаному будинку, добросовісно ним користувалась. Про брата позивачки ОСОБА_2 їм нічого невідомо, ніколи його не бачили.

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності, не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

Згідно роз`яснень, викладених в п.9 та п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке: 1) володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; 2) володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; 3) володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

За змістом правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц (провадження №1-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі №175/2338/16-ц (провадження №61-2017св18) для набуття права власності за набувальною давністю необхідна сукупність обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Зокрема, добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніви щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна та, окрім цього, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом.

Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних вище тобто передбачених чинним законодавством умов у їх сукупності.

Отже, позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Разом з тим, якщо особа знає про наявність власника, вона не може вважатися добросовісним набувачем, навіть якщо володіє об`єктом понад 10 років.

Проте, наявні матеріали справи вказують на те, що позивачу відомо, хто є власником спірного майна і відсутні докази того, що власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Водночас, посилання заявника на те, що вона як спадкоємець ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , має права набути за рішенням суду відповідно до вимог ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , на яке не видано свідоцтво про право на спадщину за законом, є безпідставними.

Варто відмітити, що сам по собі факт користування позивачем спірною частиною домоволодінням, утримання його в належному стані, проведення ремонту у вказаному будинку, та оплата житлово-комунальних послуг не є підставою для виникнення у позивача права власності за набувальною давністю (вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладену в постанові від 02 липня 2020 року у справі № 337/4725/18).

Отже, встановивши, що позивач відкрито та безперервно користується більш ніж десять років спірною частиною будинку, як член сім`ї особи, якій будинок належав на праві власності, проте, їй достеменно відомо, хто є фактичним співвласником будинку (брат позивача - ОСОБА_2 ), який не відмовився від права власності на належне йому нерухому майно, суд, дійшов висновку про те, що вказані обставини унеможливлюють визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну частину будинку за набувальною давністю відповідно до положень статті 344 ЦК України.

Зазначені обставини виключають можливість набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За викладених фактичних обставин, оскільки позивач не довела сукупності обставин, які є необхідними для застосування положень про набувальну давність як підставу для визнання права власності, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Зважаючи, що за наслідком розгляду справи у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3

адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3

Черняхівська селищна рада Житомирської області

адреса місцезнаходження: 12301, Житомирська область, с-ще Черняхів, Майдан Рад, 1,

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО