Справа № 629/1590/25
Номер провадження 2/629/656/25
21.10.2025 року м.Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого-судді Мицик С.А., за участю секретаря судового засідання Хворостинка А.В., представника позивача- ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном,-
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Крім того, пояснив, що автомобіль "Toyota Corolla", 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_2 згідно копії постанови Дніпровського апеляційного суду від 18.09.2024 року у справі № 629/3710/20 зареєстрований за ОСОБА_3 .
Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, відповідачка надала заяву про розгляд справи за їх відсутності. За змістом відзиву на позовну заяву відповідачка заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень на позовну заяву зазначила, що позивач заявляючи позовну вимогу щодо усунення перешкод у користуванні квартирою не надає належних та допустимих доказів, які б чітко підтверджували здійснення перешкод у користуванні майном з її боку. Додала, що позивач не довів можливості встановлення судом порядку користування між сторонами у справі спірною квартирою у запропонований ним спосіб, не замовив та не надав суду висновок експерта для визначення можливих варіантів встановлення порядку користування спірною квартирою, відповідно до розміру його частки у праві власності. Щодо позовної вимоги позивача, про надання письмової нотаріально засвідченої заяви для ТСЦ 6348 РСЦ ГСЦ МВС в Харківський, Полтавській та Сумській областях щодо державної реєстрації транспортного засобу автомобіля Toyota Corolla 2013 року випуску державний номер НОМЕР_1 за позивачем, як співвласником, зазначила, що дана позовна вимога взагалі не пов?язана із порядком користування спірним майном, адже остання полягає у вчиненні дії щодо оформлення права власності на спірний автомобіль. Додала, що вона несе на собі тягар утримання квартири, сплачувала комунальні платежі за спожиті комунальні послуги та проводила поточний ремонт спірної квартири, зауважила, що у них з позивачем є спільна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на повному її утриманні, дитина зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи інтереси дитини просила, залишити їй частку позивача у квартирі та надати їй у користування квартиру, частку автомобіля Toyota Corolla 2013 року випуску державний номер НОМЕР_1 , яка їй належить залишити позивачу.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.04.2023 року визнано за сторонами по справі право власності по частині на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18-21).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.09.2024 року визнано за сторонами по справі право власності по частини автомобіля марки «Toyota Corolla», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (а.с.37-43).
ОСОБА_5 як представник ОСОБА_2 зверталась 05.12.2024 до ТСЦ МВС№6348 РСЦ ГСЦ МВС в Харківський, Полтавській та Сумській областях з заявою щодо державної реєстрації транспортного засобу автомобіля Toyota Corolla 2013 року випуску державний номер НОМЕР_1 , однак їй було відмовлено у зв`язку з неявкою ОСОБА_3 та відсутністю її нотаріальної письмової заяви (а.с.55-57).
Позивачем на ім`я відповідачки направлялись заяви від 26.11.2024 року та 01.12.2024 року з проханнями надати доступ до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.58-63).
Позивач звертався до Лозівського ВДВС у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про прийняття на примусове виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 18.09.2024 року, проте повідомленням Лозівського ВДВС у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.02.2025 року повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання (а.с.71-72).
Також позивач звертався до Лозівського РВП ГУ НП в Харківській області з заявами про внесення відомостей до ЄРДР у зв`язку з угоном транспортного засобу «Toyota Corolla», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , внесення відомостей до ЄРДР за фактом незаконного проникнення до його житла за адресою: АДРЕСА_1 , та внесення відомостей до ЄРДР за фактом надання йому доступу до його житла за адресою: АДРЕСА_1 , та за фактом притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.382 КК України (а.с.78-86).
Батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 133).
Рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області №1028 від 20.10.2020 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_8 (а.с.132).

Згідно копії витягу з реєстру територіальної громади від 13.03.2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.134).

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність

у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод

у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20).

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_2 посилається на те, що він є власником частини спірної квартири та має намір у ній проживати, проте ОСОБА_3 , яка є його колишньою дружиною, не дає йому ключі від вхідних дверей у квартиру. Його прохання та письмові звернення з цього приводу вона ігнорує, таким чином чинить йому перешкоди у користуванні та розпорядженні вказаним нерухомим майном.

Судом встановлено, що сторони по справі є власниками по частині на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 згідно Постанови Дніпровського апеляційного суду від 11.04.2023 року у справі № 629/3710/20.

Також суд встановив, що ОСОБА_2 фактично у спірній квартирі не проживає, не має можливості потрапити до неї через відсутність ключів від вхідних дверей, з приводу чого він неодноразово на адресу відповідачки надсилав заяви з проханнями надати доступ до квартири, та звертався до правоохоронних органів. ОСОБА_3 в свою чергу у відзиві на позовну заяву заперечувала проти задоволення позову, що, також свідчить про те, що вона чинить позивачу перешкоди у користуванні житлом. Враховуючи ці обставини суд вважає, що наявні підстави для задоволення вимоги про зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні спірною квартирою шляхом надання позивачу екземпляру ключів від дверей зазначеної квартири, а у випадку їх відсутності - можливості зробити копії, а також забезпечення можливості вільно та доступно нею користуватися у будь-який час.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 343/136/21 (провадження № 61-17375св23).

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем не доведено можливості встановлення судом порядку користування між сторонами у справі спірною квартирою, не надано висновку експерта стосовно визначення можливих варіантів встановлення порядку користування спірною квартирою, відповідно до розміру його частки у праві власності, оскільки позовна вимога у цій справі про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зобов?язання відповідачки надати йому ключі від усіх замків до вказаної квартири, та не чинити йому перешкоди у користуванні зазначеним майном, а не про визначення порядку користування квартирою.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 487/3769/20 (провадження № 61-7928св22) зроблено висновки про те, що володіння та користування спільним майном здійснюється усіма його співвласниками за спільного згодою, тобто в результаті досягнення консенсусу. У тому ж разі, якщо такої згоди сторони не досягли, спір щодо порядку володіння та користування спільним майном повинен вирішуватися судом. Отже, у разі коли існує між співвласниками спір з приводу порядку користування та володіння спільним майном, суд має вирішити такий спір щодо суті, визначивши певний порядок користування спільним майном для його співвласників, які в позасудовому порядку не досягли згоди з приводу користування та управління ним.

Дійсно, первинне значення у врегулюванні правовідносин між співвласниками має їх домовленість, яку не може підміняти рішення суду, проте у разі виникненні конфліктної ситуації, що унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном, такий порядок користування може встановити суд з метою забезпечення рівної реалізації співвласниками їх прав.

Матеріалами справи підтверджено, що сторони не досягли домовленості щодо порядку та способу спільного користування спірним автомобілем, що й стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Тож такий спір підлягає вирішенню саме судом.

Спірний автомобіль є неподільною річчю, перебуває у спільній частковій власності сторін та у фактичному й постійному володінні і користуванні ОСОБА_3 (вказана обставина не оспорювалась відповідачкою), що обмежує права позивача як рівноправного співвласника на користування належним йому майном.

Отже, спір, який виник між сторонами, щодо користування спільним майном, яке є неподільним, може бути вирішено у спосіб, обраний позивачем, шляхом зобов`язання усунути перешкоди та визначення порядку користування автомобілем помісячно. Суд відхиляє запропонований відповідачкою порядок користування майном, а саме: частини квартири АДРЕСА_2 залишити у користування ОСОБА_3 та її доньки ОСОБА_6 , та частини автомобіля марки «Toyota Corolla», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 залишити у користуванні ОСОБА_2 , з огляду на ту обставину, що стосовно квартири сторони не подавали до суду позову про визначення порядку її користування та відповідно такий спір не вирішується судом, а позивач наполягає на вирішенні спору про визначення порядку користування саме автомобілем, та проти запропонованого відповідачкою порядку користування майном з урахуванням квартири заперечує. Під час розгляду судом справи відповідачка пропозицій щодо врегулювання спору та власних варіантів усунення порушень шляхом визначення порядку спільного користування автомобілем не надала, порушені права позивача не відновила.

З огляду на те, що спірний автомобіль перебуває у спільній частковій власності сторін і згоди щодо порядку користування цим транспортним засобом вони не можуть досягнути, а також керуючись принципами рівності прав співвласників щодо майна, розумності та справедливості, суд дійшов переконання про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні транспортним засобом та встановлення порядку користування цим автомобілем у спосіб, визначений судовим рішенням.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 08 березня 2023 року у справі № 752/3339/22 (провадження № 61-9319св22), від 11 грудня 2019 року у справі № 523/4575/16-ц (провадження № 61-4013св18) та від 19 листопада 2021 року у справі № 484/495/21 (провадження № 61-14273св21), у яких спори також стосувалися визначення порядку користування автомобілями, що перебували у спільній власності.

Верховний Суд у постанові від 08 березня 2023 року у справі № 752/3339/22 (провадження № 61-9319св22) не погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні автомобілем та встановлення порядку користування ним, оскільки це суперечить правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 та у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 333/3048/16-ц (провадження № 61-3994св18), від 07 листопада 2019 року у справі № 570/1999/15-ц (провадження № 61-29371св18), про те, що при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення узгодженого співвласниками порядку користування спільним майном, такий порядок користування може та повинен встановити суд. Верховний Суд дійшов переконання про задоволення позову, оскільки спірний автомобіль перебуває у спільній частковій власності сторін і згоди щодо порядку користування цим транспортним засобом вони не можуть досягти. Керуючись принципами рівності прав співвласників щодо майна, розумності та справедливості, Верховний Суд виснував, що потрібно усунути перешкоди у користуванні автомобілем позивачу, які чинить відповідач, встановити порядок користування цим майном співвласниками помісячно. Зважаючи на наведене, Верховний Суд зробив висновок, що рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції потрібно скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Приписами ст. 34 Закону України від 30.06.1993 № 3353-XII «Про дорожній рух» визначено, що державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (Порядок №1388).

Пунктом 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого

постановою КМУ від 7.09.1998 р. № 1388 (у редакції постанови КМУ від 23 грудня 2009 р. № 1371) передбачено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС або через центри надання адміністративних послуг. Транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб. У разі відсутності одного із співвласників державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі його письмової заяви. Справжність підпису такого співвласника засвідчується нотаріально.

Положеннями п.7 цього порядку передбачено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

За приписами п.8 Порядку №1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Судом встановлено, що Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.09.2024 року у справі № 629/3710/20 визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по частки автомобіля марки «Toyota Corolla», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

В подальшому, представник позивача на виконання приписів п. 7 та 8 Порядку №1388 звернулася доТСЦ МВС№6348 РСЦ ГСЦ МВС в Харківський, Полтавській та Сумській областях з заявою щодо державної реєстрації транспортного засобу автомобіля Toyota Corolla 2013 року випуску державний номер НОМЕР_1 , однак їй було відмовлено з посиланням на п.6 Порядку №1388, згідно якого «транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб. У разі відсутності одного із співвласників державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі його письмової заяви. Справжність підпису такого співвласника засвідчується нотаріально» та у зв`язку з неявкою ОСОБА_3 та відсутністю її нотаріальної письмової заяви.

ОСОБА_2 надсилав до ОСОБА_3 письмову заяву від 08.12.2024 року з проханням надати нотаріально посвідчену заяву, необхідну для перереєстрації транспортного засобу (а.с.64-69). Також позивач звертався до Лозівського РВП ГУ НП в Харківській області з приводу порушення кримінального провадження за фактом зникнення транспортного засобу Toyota Corolla 2013 року випуску державний номер НОМЕР_1 . Зокрема, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що за змістом ухвали слідчого судді від 19 листопада 2024 року у справі 629/6372/24, якою зобов`язано уповноважених осіб Лозівського РВП ГУНП в Харківській області внести відомості, що можуть свідчити про ознаки відповідного кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_2 від 07.10.2024 року, зазначено, що «в зв`язку з рішенням Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року по справі №629/3710/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, було визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Toyota Corola», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , а також через те, що з середини вересня 2022 року і по даний час він жодного разу не бачив вищевказаний транспортний засіб у м.Лозова, та йому невідомо де він знаходиться, та в якому стані. Однак ОСОБА_2 відомо, що 19.09.2022 року зафіксовано факт ДТП з вказаним автомобілем, а тому просив внести заяву від 07.10.2024 року до ЄРДР та відкрити кримінальне провадження за ст.289 КК України, щодо угону транспортного засобу «Toyota Corolla», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_4 ». Згідно копії витягу з ЄРДР №0001279 до ЄРДР були внесені відомості за ч.1 ст.382 КК України на підставі ували суду №629/6372/24 від 19.11.2024 року (а.с.75).

Таким чином, суд встановив, що у позивача відсутня можливість забезпечити явку другого співвласника транспортного засобу та отримати від неї відповідну нотаріально засвідчену письмову заяву, з огляду на ту обставину, що інший співвласник чинить перешкоди у реалізації його прав, визначених судовим рішенням.

У п.30 Постанови Верховного Суду у справі №826/6295/17 (адміністративне провадження №К/9901/3270/17) від 21 лютого 2020 року зазначено, що є обґрунтованим та правильним висновок судів попередніх інстанцій що належний, допустимий та необхідний спосіб захисту прав позивача є зобов`язання відповідача (Регіонального сервісного центру в місті Києві МВС України) вчинити дії по перереєстрації транспортного засобу відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню. Відповідно до п.33 вказаної Постанови Верховного Суду було прийнято правомірне рішення що необхідним способом захисту прав позивача з огляду на протидію співвласника транспортного засобу, є необхідність зобов`язання відповідача вчинити дії.

З огляду на викладене, суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що ця позовна вимога стосується вчинення дії щодо оформлення права власності на спірний автомобіль. Таким чином, суд вважає, що належним, допустимим та необхідним способом захисту прав позивача є зобов`язання Територіального сервісного центру 6348 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях вчинити дії по перереєстрації транспортного засобу відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню, оскільки документом, який підтверджує право власності позивача, є судове рішення, а тому згода іншого власника транспортного засобу на перереєстрацію не потрібна.

Такий висновок у подібних правовідносинах зазначено в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 826/6295/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги про зобов?язання відповідачки надати нотаріально засвідчену письмову заяву для Територіального сервісного центру 6348 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях щодо державної реєстрації транспортного засобу автомобіля "Toyota Corolla", 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_2 за ним як співвласником.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою, позивачем додано: договір про надання правової допомоги №08 від 03.03.2025 року, ордер, опис виконих робіт до договору про надання правової допомоги №08 від 03.03.2025 року, копії посвідчення, свідоцтва та квитанції до платіжної інструкції №49086327 від 05.03.2025 року на суму 10000 грн.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат(ч.2 ст. 137 ЦПК України).

Статтею 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до правової позиції викладеної у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Зважаючи на складність та конкретні обставини цієї цивільної справи, необхідність дотримання критерію співмірності та розумності розміру понесених сторонами витрат, реальності адвокатських витрат, характер виконаної адвокатом роботи, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню з відповідача у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_2 задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 2422 гривні 40 копійок. (1211,20 грн. х2 позовні вимоги).

Керуючись ст. ст.2, 4, 12, 76-82, 133, 137, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 319,321, 391 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , усунути перешкоди ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , загальною площею 49,2 кв.м, житловою площею 28 кв.м, шляхом надання йому екземплярів ключів від усіх замків на дверях до вказаної квартири, а у випадку їх відсутності - можливості зробити копії, а також забезпечити можливість вільно та доступно нею користуватися у будь-який час.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , у користуванні автомобілем «Toyota Corolla», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , шляхом встановлення порядку користування спільним автомобілем (що викладений у цьому рішенні) та зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , передати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , автомобіль, другий комплект ключів від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, не чинити йому перешкоди у користуванні зазначеним майном.

Встановити такий порядок користування спільним майном автомобілем «Toyota Corolla», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , за яким після набрання цим рішенням законної сили: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , повинна передати цей автомобіль у користування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , разом із другим комплектом ключів від автомобіля та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу; наступного місяця за попереднім- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , повинен передати автомобіль у користування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , разом зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу; в подальшому користуватися автомобілем почергово, помісячно, з передачею автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу першого календарного дня кожного наступного місяця попереднім користувачем іншому.

В задоволенні решти позовних вимог-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.А.Мицик