Справа № 496/804/25
Провадження № 2/496/1664/25
У Х В А Л А

05 серпня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пендюри Л.О.

за участю секретаря - Сурженко К.І.

позивача - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції)

представника позивача - Дабіжа О.А. (в режимі відеоконференції)

відповідачки - ОСОБА_3

представника відповідачка - ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком малолітньої дитини,

УСТАНОВИВ:

Адвокат Дабіжа О.А., яка діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулась через підсистему «Електронний суд» до суду із позовною заявою, в якій просить:

-визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

-встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 12.06.2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_5 . Подружнє життя сторін не склалось і рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 31.01.2023 року шлюб між ними було розірвано. Їхній син, ОСОБА_5 , залишився проживати з батьком. Мати дитини, ОСОБА_3 , разом з дитиною не проживає, її вихованням і утриманням не займається, життям та навчанням дитини не цікавиться. Позивач ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_5 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Батьком створено для виховання та розвитку дитини наступні умови: окрема кімната для проживання та кімната для ігор, яка обладнана необхідними меблями та побутовою технікою. Стосунки в сім`ї доброзичливі. Батько для сина запроваджує спортивні традиції, адже дитина має нагороди за перемоги у спортивних змаганнях. Також батько робить значний вклад в усесторонній розвиток дитини і привчає її до активного відпочинку, як наприклад катання на ковзанках та лижах, підтримує дитячий інтерес до військової історичної реконструкції. Однак батько не тільки займається вихованням, а й фінансує розвиток інтересів дитини, шляхом оплати навчання дитини у дитячій юнацькій спортивній школі олімпійського резерву з фехтування та фінансування участі дитини в змаганнях з фехтування по всій Україні для подальшого розвитку спортивної кар`єри сина. Відповідно до характеристики від 01.06.2024 року з Нерубайського академічного ліцею № 1 Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області на ОСОБА_5 , учня 4 - В класу, дитина зарекомендувала себе старанним та дисциплінованим учнем з достатнім рівнем навчальних досягнень з усіх предметів. ОСОБА_5 займається у дитячій юнацькій спортивній школі олімпійського резерву з фехтування та займає IV місце у Всеукраїнському рейтингу шаблістів свого віку. У всьому цьому вбачається те, що батько приділяє багато уваги не тільки навчанню та вихованню свого сина, а й його усесторонньому розвитку. Мати навчальним процесом дитини не цікавиться, в школу на батьківські збори не ходить та контакт з викладачами сина не підтримує. Окрім цього, ОСОБА_1 водить свого сина на прийоми до лікаря та виступає контактною особою, з якою можна зв`язатися щодо здоров`я та самопочуття його сина. В свою чергу, мати здоров`ям та самопочуттям свого сина не цікавиться і до лікаря стосовно нього не зверталась. Після розірвання шлюбу між сторонами була досягнута усна домовленість щодо самостійного утримання дитини батьком, у зв`язку з чим з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 не стягуються, тобто ОСОБА_1 самостійно здійснює виховання та матеріальне забезпечення дитини без участі відповідачки. ОСОБА_1 має достатній дохід для забезпечення як своїх потреб, так і потреб своєї малолітньої дитини, що свідчить про можливість ОСОБА_1 не тільки самостійно виховувати, а й утримувати свою дитину. З урахуванням наведених обставин стає зрозумілим, що позивач самостійно забезпечує виховання та утримання дитини не лише у межах законодавчих норм, а й керуючись найкращими інтересами дитини. Він забезпечує всі її потреби, створюючи умови для гармонійного розвитку, та докладає максимум зусиль, аби виховання і догляд відповідали її бажанням та індивідуальним потребам. Водночас позивач ніколи не перешкоджав та не має наміру перешкоджати спілкуванню відповідачки з дитиною. Враховуючи те, що ОСОБА_1 повністю опікується інтересам та потребам своєї дитини, піклується про нього та займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям, представник позивача вважає, що місце проживання дитини має бути визначене разом із батьком, оскільки створені всі необхідні умови для його гармонійного розвитку та комфортного життя. Батько забезпечує належні житлово-побутові умови, стабільний матеріальний рівень, доступ до якісної освіти, медичного обслуговування та позашкільного розвитку. Він приділяє достатню увагу вихованню дитини, сприяє її емоційному благополуччю та створює безпечне і стабільне середовище для життя. Ураховуючи найкращі інтереси дитини, її проживання з батьком є найбільш доцільним рішенням. При цьому, з огляду на викладене вище, представник позивача заявляє про можливість встановлення в судовому порядку, на підставі доданих до цієї заяви доказів, факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 свого малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що може свідчити про наявність у позивача, який є військовозобов`язаним, потенційного права на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». При цьому, реалізація такого права неможлива без встановлення в судовому порядку факту самостійного виховання сина, враховуючи положення постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року. Таким чином, факт самостійного виховання та утримання малолітнього сина, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , має юридичне значення, та є необхідним для підтвердження права позивача на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Адже наведені у цій заяві обставини підтверджують, що факт, який просить встановити ОСОБА_1 , є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав позивача та можливість безперешкодної реалізації його особистих прав.

В свою чергу, від відповідачки ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовної вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; щодо визначення, а точніше - продовження місця проживання спільної дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем його фактичного проживання і реєстрації з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 - не заперечує.

При цьому вказує, що перебуваючи у шлюбі з позивачем, з 2013 року вони проживали у будинку АДРЕСА_1 . Зазначений будинок, в будівництві та облагороджуванні якого вони приймали участь разом з чоловіком, розташований на земельній ділянці, що належала його батьку. ІНФОРМАЦІЯ_3 в шлюбі народився їх син ОСОБА_5 . Саме тоді, опинившись у складних життєвих обставинах, враховуючи, що син залишається бути зареєстрованим в будинку у свого батька, має там окрему кімнату, комфортні та звичні умови для життя і розвитку, вона пристала на пропозицію колишнього чоловіка: син живе з ним. Намагаючись зайвий раз не травмувати дитину, враховуючи його бажання залишитися у будинку, де він народився, до якого звик і який вважає своїм, вона ані на той момент, ані на сьогодні не підіймала питання щодо зміни його місця проживання. Тобто спору про місце реєстрації і проживання їхньої спільної дитини ніколи між ними не існувало і не існує на момент звернення позивача до суду. Оскільки позивачу достеменно відомо, що такого спору між ними ніколи не існувало, вважає, що метою звернення до суду з завідомо безпідставною позовною заявою про визначення через суд і так зареєстрованого разом з ним місця проживання дитини, є намагання вкотре встановити юридичні факти, що не мають жодного відношення до реальності і у встановленні яких позивачу вже неодноразово було відмовлено. Мова йде про намагання встановлення факту самостійного утримання і виховання їхньої дитини шляхом надання неправдивих відомостей. Відповідачка зазначає про необґрунтованість вимоги про встановлення факту одноособового утримання та виховання дитини, посилаючись на наступне. З 2017 року по 2023 рік їх з позивачем син відвідував ОЗДО «Ясла-садок» № 258 та навчався в ОСШ № 121. Перелічені установи розташовані за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , що надавало їй можливість весь робочий день контролювати процеси навчання та дозвілля її сина, спілкуватися з ним та опікуватися ним, оскільки її основне місце роботи розташовано в м. Одеса. Окрім цього, вона мала можливість контролювати і тренувальний процес, адже її син займається фехтуванням, а Одеська обласна федерація фехтування також знаходиться неподалік її офісу - по вул. Новосельського, 75. Тому вільний час між навчанням та тренуваннями ОСОБА_6 проводив з нею, в тому числі і на її робочому місці. Між ними продовжуються теплі сімейні відносини, нерідко син проводив час з її батьками - своїми дідусем і бабусею. Він завжди з радістю приїжджав до них. Відтак, вона не тільки не нехтувала участю у вихованні сина, а і брала участь і в організації його навчального, тренувального процесів, купляла йому одяг та намагалася задовольняти потреби, які виникали у дитини. Однак, в січні 2024 року її колишній чоловік звернувся до неї з пропозицією укласти договір про утримання їхньої дитини ним одноособово. Необхідність його укладення ОСОБА_1 обґрунтував можливістю уникнути мобілізації, наполягав на виключній формальності такого договору, обіцяв, що нічого не зміниться, а вона зможе і надалі у будь-який час бачити сина, проводити з ним час, брати участь у його вихованні та ін. Від зазначеної пропозиції вона відмовилась і, як наслідок, позивач почав перешкоджати їхньому з сином спілкуванню, спілкуванню з бабусею і дідусем. Їй доводилось бачити сина уривками, десь між школою та тренуваннями, навідувати його там без відома батька, оскільки син зізнався, що той навіть перевіряє його телефон на предмет спілкування з нею. Відповідачка наголошує на тому, що вона, як мати дитини, що проживає окремо від неї, піклується про свого сина, приймає безпосередню участь у його вихованні, за будь-якої можливості намагається провести з ним час, несе за нього відповідальність, дуже переймається збереженням довірчих, родинних відносин з дитиною. Отже, посилання позивача, в обґрунтування позовних вимог, про те, що вона вихованням та утриманням дитини не займається, його життям та навчанням не цікавиться, тим більше необґрунтовані та безпідставні, адже ОСОБА_1 достеменно відомо, що: починаючи з 2021 року і по сьогодні, щорічно, вона оформлює медичну страховку на ім`я її дитини, щорічно купуючи медичний поліс; задовольняє матеріальні потреби сина, за його проханням, здійснюючи покупки, в тому числі в інтернеті, а у зв`язку з намаганням позивача позбавити її права на піклування та участь у вихованні дитини, з 2024 року вона вимушена була залишати копії цих документів, які ці витрати підтверджують; також, з огляду на недобросовісне відношення позивача по відношенню до неї - мати спільної дитини, вона вимушена зберігати скріншоти їхнього з сином постійного і щільного спілкування. Окрім того, позивачу достеменно відомо, що вона була запрошена сином і була присутня 22.02.2025 року на святкуванні його дня народження за місцем його реєстрації - у будинку позивача. Також, саме вона мала, за домовленістю з сином та за згодою позивача, супроводжувати дитину в кінці березня 2025 року на Чемпіонат Світу з фехтування до м. Вроцлав (Польща). Проте, через вчинення позивачем перешкод у спілкуванні з дитиною, вона зустріла сина у м. Львів (він був без батька), супроводила його до м. Вроцлав, де вони разом провели три доби, потім гуляли у м. Львів і вона доставила сина в м. Одеса.

03.06.2025 року від представника позивача ОСОБА_1 - Дабіжа О.А. через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла заява про зміну предмету позову, в якій вона, посилаючись на зміну обставин у справі, змінює предмет позову шляхом вилучення позовної вимоги щодо встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкликає клопотання про виклик свідків та просить задовольнити позовну вимогу в частині встановлення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім цього, цього ж дня, від представника позивача ОСОБА_1 - Дабіжа О.А. через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вона просить позовну вимогу щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 задовольнити. Щодо того, що відповідачка зазначає про безпідставність вимоги про визначення місця проживання дитини та відсутність предмета спору роз`яснюючи, що спору про місце реєстрації та проживання дитини ніколи між сторонами не існувало та не існує на момент звернення позивача до суду зазначає наступне. У відзиві вказано щодо пропозиції позивача укласти договір про утримання дитини ним одноособово. Однак, зазначений договір передбачав одноособове утримання дитини батьком та визначення місця її проживання з ним. Відповідачка відмовилася від укладення такого договору. До моменту цієї пропозиції відповідачка виявляла мінімальну зацікавленість у житті та інтересах дитини. Надані до суду докази свідчать, що витрати на дитину з боку відповідачки почали з`являтися лише після пропозиції позивача укласти договір, що вказує на її непослідовну позицію щодо участі у вихованні. Визначення місця проживання дитини судом є необхідним для забезпечення юридичної визначеності, захисту прав та інтересів дитини, а також для уникнення майбутніх конфліктів між батьками. Постійні зміни у ставленні відповідачки до питання місця проживання дитини створюють нестабільність, що може негативно вплинути на добробут дитини. Чітке визначення місця проживання з батьком забезпечує стабільність у вихованні, освіті та повсякденному житті дитини. Рішення суду про визначення місця проживання дитини з батьком гарантує, що інтереси дитини будуть пріоритетними, особливо з огляду на активну участь позивача у її житті. Батько, з яким визначено місце проживання, зможе самостійно вирішувати питання освіти, медичного обслуговування та інших аспектів життя дитини без потреби постійного узгодження з відповідачкою. Визначення місця проживання з батьком усуває невизначеність, спричинену змінами у ставленні відповідачки, забезпечуючи стабільне середовище для розвитку дитини. Крім того, позивач має намір в подальшому звернутись до відповідачки із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини. Судове рішення, яке встановлює місце проживання дитини з батьком, підтверджуватиме, що дитина фактично проживає з позивачем. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідачка визнала позовну вимогу про визначення місця проживання дитини з батьком, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позивач просить суд задовольнити зазначену позовну вимогу. Визнання відповідачкою позовної вимоги про визначення місця проживання з батьком підтверджує обґрунтованість вимог позивача, а визначення місця проживання дитини з батьком забезпечить її стабільний розвиток, захист інтересів і належне виховання.

Також, цього ж дня, від представника позивача ОСОБА_1 - Дабіжа О.А. через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла заява про виклик свідка, в якій вона просить суд допитати у судовому засіданні у якості свідка малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з метою з`ясування його думки щодо місця проживання з позивачем.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Дабіжа О.А. в підготовчому судовому засіданні заяву про зміну предмету позову та заяву про виклик свідка підтримали, на задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком наполягали, вважали за можливе призначити справу до розгляду по суті.

Відповідачка ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні пояснила, що спору щодо визначення місця проживання дитини з батьком у неї з відповідачем немає, натомість між ними існує спір щодо її участі, як матері, у вихованні дитини. Дитина проживає з батьком протягом двох з половиною років. Позивач забрав дитину, щоб отримати відстрочку від мобілізації. Наразі дитина знаходиться під впливом батька і відмовляється від спілкування з нею, пояснюючи своєю зайнятістю.

Представник відповідачки в судовому засіданні вказала, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини з батьком, адже, по-перше, відповідачка проти цього не заперечує, а по-друге, вона ніколи не зверталась до будь-яких органів з приводу визначення місця проживання дитини, а тому просить провадження по справі закрити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області до судового засідання не з`явився, але через підсистему «Електронний суд» направив до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Приймаючи до уваги пояснення сторін та їх представників, дослідивши заяву про зміну предмету позову та матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 22.07.2021 року у справі № 910/18389/20 зазначено наступне.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:

1) заміна одних позовних вимог іншими;

2) доповнення позовних вимог новими;

3) вилучення деяких із позовних вимог;

4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Зі змісту позовної заяви у первісній редакції вбачається, що позивачем заявлені позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком малолітньої дитини.

В подальшому, представник позивача подала до суду заяву про зміну предмету позову, в якій вилучила позовну вимогу про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком малолітньої дитини, посилаючись на зміну обставин у справі.

Отже, в даному випадку представник позивача, реалізуючи процесуальні права, визначені ч. 3 ст. 49 ЦПК України, вилучила одну позовну вимогу, тобто змінила предмет позову. При цьому підстави позову представником позивача не змінено.

Приймаючи до уваги те, що підготовче судове засідання у справі не завершено, заява про зміну предмету позову відповідає вимогам ЦПК України, подана з дотриманням строку, встановленого на її подання, відтак суд дійшов висновку про необхідність прийняття до розгляду заяви представника позивача ОСОБА_1 - Дабіжа О.А. про зміну предмету позову.

Що стосується позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.06.2009 року, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

Подружнє життя сторін не склалось і рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 31.01.2023 року шлюб між ними було розірвано.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не оспорюється, що малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 09.05.2024 року, довідкою відділу документаційного забезпечення, організаційної, звітної діяльності та мобілізаційної роботи Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області № 0730 від 09.05.2024 року та актом обстеження умов проживання від 09.05.2024 року.

В свою чергу мати дитини, відповідачка ОСОБА_3 , як у відзиві на позовну заяву, так і в судовому засіданні не заперечувала та погодилась з тим, щоб син продовжував проживати разом з батьком, не заявляє вимог і не ініціює питання про проживання дитини разом з нею, а конфлікт, який виник між сторонами, стосується не визначення місця проживання дитини, а участі матері у вихованні сина, що не стосується предмету даного спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

На виконання вказаних вимог законодавства, 14.05.2025 року із Служби у справах дітей Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області до суду надійшов лист, а не висновок, з якого вбачається, що батьки дійшли спільної згоди щодо місця проживання дитини, тобто спір про визначення місця проживання малолітньої дитини відсутній.

Отже, як встановлено судом, малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком, мати дитини проти цього не заперечує, те саме встановив і орган опіки та піклування. Вказані обставини, у сукупності, на думку суду, свідчать про відсутність предмета спору.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З наведеного суд констатує, що будь-який цивільно-правовий спір передбачає наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи законного інтересу, необхідність захисту якого слугує передумовою звернення до суду.

Разом із тим, матеріали справи не містять підтвердження, що право позивача щодо проживання сина разом з ним порушується, не визнається або оспорюється, оскільки між сторонами у справі, які є батьками малолітньої дитини, в порядку ст. 160 СК України, вирішено питання щодо того, з ким саме з батьків проживає дитина. Як наслідок, права, свободи чи інтереси позивача щодо визначення місця проживання його сина не є порушеними, невизнаними або оспорюваними, а тому вони не потребують судового захисту.

Позивачем не викладено обставин та відсутнє обґрунтування того, що між подружжям існує спір щодо визначення місця проживання дитини, зважаючи на те, що дитина проживає з ним, між сторонами на даний час спору щодо місця проживання їх дитини немає, відповідачка не заперечує, щоб її малолітній син і надалі проживав з батьком, перешкод у цьому позивачу не чинить.

Будь-яких підстав вважати, що право батька дитини на визначення місця проживання сина з ним, не визнається, заперечується матір`ю дитини чи будь-ким наразі немає, докази про таке відсутні. Міркування позивача про протилежне ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях.

Суд вирішує спір, що реально виник, і не робить припущень щодо обставин і фактів, які ще не виникли, та не регулює правовідносин щодо обставин проживання дитини, які не існують. За відсутності реального спору щодо місця проживання дитини не вимагається підтвердження судом факту наявності в одного з батьків права на визначення місця проживання дитини, визнання такого права тощо, для цього відсутні процесуально-правові підстави.

Суд вважає, що між сторонами відсутній предмет спору в частині визначення місця проживання їх спільного сина, на що вказують наступні обставини:

- спільна дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалий час мешкає разом з батьком (позивачем), вказану обставину позивач та відповідачка визнають і не оспорюють;

- відповідачка зазначає про відсутність у неї будь-яких претензій або спорів з приводу місця проживання сина;

- матеріали справи не містять жодних доказів, що відповідачка будь-яким чином раніше оспорювала можливість проживання дитини разом з батьком, створювала перешкоди для цього або вчиняла передбачені або не передбачені законом дії, направлені на зміну місця проживання малолітнього сина.

Отже суд переконався у тому, що правовідносини, які склалися між сторонами щодо визначення місця проживання їх дитини, ґрунтуються на їх спільній згоді.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у даній справі відсутні правові підстави для вирішення судом спору щодо місця проживання дитини сторін за відсутності такого спору та самостійного вирішення батьками дитини питання щодо місця проживання їхньої дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.09.2021 року у справі № 638/3792/20.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Керуючись ст. 161 СК України, ст. ст. 49, 255, 256, 260-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти до розгляду заяву представника позивача ОСОБА_1 - Дабіжа Олени Анатоліївни про зміну предмету позову.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком - закрити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Повний текст ухвали складено 17.10.2025 року.

Виготовлення ухвали суду поза межами строків, встановлених частиною шостою статті 259 ЦПК України, обумовлено рядом причин, якими є, зокрема, велика завантаженість суддів Біляївського районного суду Одеської області, в тому числі судді Пендюри Л.О., а також недостатня кількість суддів (з 2016 року кількість суддів у Біляївському районному суді Одеської області зменшилася з 12 до 6 (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ, що створює надмірне навантаження та виключає можливість виготовлення судових рішень у строки, встановлені чинним законодавством. Крім того, на робочий процес суттєво впливають чисельні повітряні тривоги через ракетні обстріли і необхідність перебування у цей момент суддів та працівників суду у безпечному місці, яким не є службовий кабінет.

Суддя Л.О. Пендюра