Справа № 587/3401/25
22 жовтня 2025 року Сумський районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Гончаренко Л.М., за участю секретаря судового засідання Макошенець С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,
В С Т А Н О В И В:
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити, зазначав, що гроші за договором купівлі-продажу передав відповідачу в той же день, розписку від нього не брав, так як це його рідний брат, вважав, що такої необхідності не має. Розписку на підтвердження отримання грошей за даним договором, у відповідача він відібрав вже після звернення ним до суду з позовом. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою прибути до нотаріуса для укладення нотаріального договору купівлі-продажу, але той надає свою згоду, але в той же час ухиляється, коли він приходить то його не має вдома, часто буває п`яний.
Представник відповідача в судовому засіданні зазначав, що він та відповідач позовні вимоги визнає. До нього звертався відповідач для оформлення договору купівлі-продажу частини даного будинку та земельних ділянок, він підготував текст договору, який був підписаний сторонами. В подальшому піти до нотаріуса для укладення нотаріального договору відповідач не відмовляється, але усіляко ухиляється. По довіреності, яку він оформив з відповідачем, нотаріуси йому відмовляють провести даний правочин.
Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Оскільки, визнання відповідачем позову суперечить закону, суд приходить до висновку про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову.
Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.11.2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частинах належить право власності на житловий будинок та надвірні господарчі будівлі розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 ( а.с.8,9)
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.11.2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частинах належить право власності на земельну ділянку площею 0,08 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з яких для ведення особистого підсобного господарства-0,04 га, та обслуговування житлового будинку з господарчими будівлями-0,04 га, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 ( а.с.7)
Відповідно до наказу Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 26.06.2025 №06.01.10/184 про зміну (упорядкування) адреси об`єкту нерухомого майна: АДРЕСА_1 змінено адресу: АДРЕСА_1 , замовники ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 , у зв`язку з дублюванням адрес існуючих об`єктів.( а.с.16)
Договір купівлі-продажу нерухомого майна сторони уклали в письмовій формі, нотаріально не посвідчували, дана обставина встановлена судом та не заперечується сторонами по справі.
Відповідно до розписки ОСОБА_2 отримав гроші в сумі 60 000 грн за продаж 1/ 2 частки житлового будинку та земельних ділянок, відповідно до договору купівлі продажу від 10.01.2025. (а.с.106).
Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Звертаючись до суду, позивач посилається на положення статті 220 ЦК України та зазначає, що покупець та продавець, домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами наданими позивачем, відбулося повне виконання договору купівлі-продажу, а саме Покупцем передані грошові кошти у розмірі погодженому сторонами, а продавець ухиляється від нотаріального посвідчення даного договору, що всі істотні умови договору купівлі-продажу погоджені та виконані, а тому є всі підстави для визнання судом договору дійсним, що забезпечить належний захист прав позивача.
Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України у випадках, встановлений цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Відповідно до п.13 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.
Суд з`ясовуючи обставини справи звертає свою увагу на обставину, що характеризує чи втрачене на час розгляду в суді можливість нотаріального посвідчення договору.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові №6-1288цс17 від 06.09.2017 року, однією з умов застосування ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Таким чином, однією з умов застосування ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію.
Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Позивач вказував, що договір ним, як покупцем, фактично виконано, грошові кошти сплачено, однак відповідач, як продавець, ухиляється від його нотаріального посвідчення, проте жодних доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору матеріали справи не містять.
Позивачем по справі не доведено в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст.220 ЦК України.
Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, своїм внутрішнім переконанням оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу частки житлового будинку та часток земельних ділянок не підлягають до задоволення.
Крім того, суд зазначає, що незрозумілим є укладання договору купівлі-продажу спірного домоволодіння та земельних ділянок 10.01.2025 поза межами нотаріальної контори та звернення в той же день до нотаріуса для реєстрації. Незрозуміло чому позивач не звернувся до нотаріуса для укладання такої угоди з довірителем відповідача.
Водночас, суд звертає увагу, що представник відповідача посилається на відмову нотаріуса у процедурі нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частки в житловому будинку та земельних ділянок по довіреності, проте до матеріалів справи таку відмову не долучає. Навпаки в матеріалах справи наявна довіреність від 08.05.2025 року, якою відповідач ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4 бути його представником з будь-яких питань майнового і немайнового характеру, в тому числі… будь яких інших питань володіння та розпорядження нерухомим майном, в усіх державних, правоохоронних та інших, незалежно від форми власності, підприємствах, організаціях, установах, зокрема , в державній нотаріальній конторі або у приватного нотаріуса… Довіреність діє до 08.05. 2028 року.( а.с.98)
Позовна вимога в частині визнання за позивачем права власності на частку житлового будинку та частку земельних ділянок є похідною від попередньої вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним, а відтак також не підлягає до задоволення. Враховуючи наведене, у задоволені позовних вимог слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 81, 200, 206, 247, 259, 265, 273, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 203, 210, 220, 328, 334,638, 640, 655, 657 ЦК України, , суд
У Х В А Л И В:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно відмовити за безпідставністю позовних вимог.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст виготовлено 22.10.2025.

Суддя Л.М. Гончаренко