Справа № 209/1251/24
Провадження № 2-др/209/22/25
У Х В А Л А

Іменем України

13 жовтня 2025 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

за участі секретаря Драгунцевої С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представниці відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Таліпової Альони Георгіївни про стягнення понесених судових витрат, заяву представниці відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Стребіж Анни Олегівни про стягнення компенсації витрат, понесених відповідачем, заяву представника відповідачки приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Лариси Леонідівни - адвоката Похвалітого Анатолія Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Лариси Леонідівні, державного реєстратора виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Юрченка Дмитра Сергійовича, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, про стягнення моральної компенсації, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року було залишено без розгляду позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Лариси Леонідівні, державного реєстратора виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Юрченка Дмитра Сергійовича, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, про стягнення моральної компенсації, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

22 квітня 2025 року від представниці відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшла заява про стягнення понесених судових витрат, сформована в системі «Електронний суд» 21 квітня 2025 року, в якій вона просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 16500 грн.

На обґрунтування заяви ОСОБА_4 зазначила, що витрати понесені відповідачем у зв`язку з необґрунтованими діями позивача, які полягають у безпідставному зверненні до суду з позовом, тривалому розгляді справи в суді, спровокованому діями сторони позивача, яка після відмови суду у задоволенні чергового клопотання про зміну предмету позову, подала заяву про залишення її позову без розгляду без зазначення причин, що є безумовними підставами для стягнення з позивача судових витрат. Понесені ОСОБА_1 витрати підтверджуються договором про надання професійної правничої (правової) допомоги № 116/2024 від 27 травня 2024 року, додатковою угодою № 1 від 14 червня 2024 року до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 116/2024 від 27 травня 2024 року та платіжними інструкціями про часткову сплату за послуги.

30 квітня 2025 року Дніпровським районним судом міста Кам`янського Дніпропетровської області було ухвалено додаткове рішення у справі № 209/1251/24 (2-др/209/8/25), яким заяву представниці відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Таліпової А.Г. про стягнення понесених судових витрат задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 14000 грн. у відшкодування понесених нею витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

22 квітня 2025 року від представниці відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_5 надійшла заява про стягнення компенсації витрат, понесених відповідачем, понесених у зв`язку із розглядом цивільної справи, сформована в системі «Електронний суд» 21 квітня 2025 року, в якій вона просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 21000 грн.

На обґрунтування заяви ОСОБА_5 зазначила, що 15 лютого 2025 року ОСОБА_2 , з метою захисту її прав власника квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідно і відповідача у справі № 209/1251/24 був укладений договір про надання правничої (правової) допомоги з адвокатом Стребіж А.О. Витрати понесені ОСОБА_2 у зв`язку з необґрунтованими діями позивача, які полягають у тривалому розгляді справи в суді, спровокованому діями сторони позивача, який після відмови суду у задоволенні чергового клопотання про зміну предмету позову, подав заяву про залишення позову без розгляду без зазначення причин, що є безумовними підставами для стягнення з позивача судових витрат.

30 квітня 2025 року Дніпровським районним судом міста Кам`янського Дніпропетровської області було ухвалено додаткове рішення у справі № 209/1251/24 (2-др/209/10/25), яким заяву представниці відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Стребіж А.О. про стягнення компенсації витрат, понесених відповідачем задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 9000 грн. у відшкодування понесених нею витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

22 квітня 2025 року від представника відповідачки приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л. Похвалітого А.А. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, сформована в системі «Електронний суд» 21 квітня 2025 року, в якій він просить стягнути з ОСОБА_3 на користь приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л. понесені витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 20000 грн.

На обґрунтування заяви ОСОБА_6 зазначив, що внаслідок необґрунтованих дій позивача ОСОБА_3 , які виразились у поданні до суду завідомо безпідставного позову, приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л. була вимушена звернутись за професійною правничою допомогою до адвокатів Похвалітого А.А., Юдіної Н.М., у зв`язку з чим за надану правову допомогу адвокатом вона понесла судові витрати. Адвокатом Похвалітим А.А. відповідачу у даній справі фактично надані послуги, згідно до умов договору про надання правової (правничої) допомоги. Розмір винагороди (гонорару) за надання правової допомоги адвоката Похвалітого А.А. визначений у Додатковій угоді № 1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 26 вересня 2024 року у вигляді фіксованої (твердої) суми в розмірі 20000 грн., сплаченої відповідачем, що документально підтверджується доказами.

30 квітня 2025 року Дніпровським районним судом міста Кам`янського Дніпропетровської області було ухвалено додаткове рішення у справі № 209/1251/24 (2-др/209/11/25), яким заяву представника відповідачки приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л. - адвоката Похвалітого А.А. про ухвалення додаткового рішення було задовольнено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л. 9000 грн. у відшкодування понесених нею витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Постановами Дніпровського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року додаткові рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області у справі № 209/1251/24 (2-др/209/8/25, 2-др/209/10/25, 2-др/209/11/25) були скасовані і справа була направлена для продовження розгляду заяв щодо ухвалення додаткового рішення до суду першої інстанції.

17 вересня 2025 року справа № 209/1251/24 надійшла до Дніпровського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області з Дніпровського апеляційного суду.

22 вересня 2025 року представниця третьої особи Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей КМР Галина Пелипас подала клопотання про проведення судового засідання без присутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради.

25 вересня 2025 року представниця позивачки Борисенко Л.Ф. подала до суду клопотання про відмову у стягненні з ОСОБА_3 судових витрат, на обгрунтування якого зазначила, що позивач звернулася до суду з позовом про скасування незаконної державної реєстрації про припинення права власності на 1/2 квартири АДРЕСА_2 . Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Дії позивача не є необґрунтованими та не є зловживанням процесуальними правами. Під час нового розгляду справи щодо відшкодування позивачем витрат і професійну правничу допомогу просить суд врахувати наступні обставини. Залишення позову без розгляду не є зловживанням правами. Позов було залишено без розгляду за заявою позивача, яка була нею подана 14 квітня 2025 року через істотну зміну життєвих обставин, а саме: стан здоров`я позивача після народження дитини та ускладнень, що виникли під час пологів. Ці обставини є об`єктивними, непереборними та підтверджені медичними документами, що містяться в матеріалах справи. Дії позивача не є необґрунтованими. Позивач не зловживала процесуальними правами. Залишення позову без розгляду не було пов`язано з незадоволенням судом будь-яких клопотань. Натомість позивач надала до суду медичні документи, що підтверджують стан її здоров`я. Відсутні докази оплати послуг адвоката Стребіж А.О., зокрема нею не надано до суду платіжні документи (квитанції, платіжні доручення, виписки з банку), які б підтверджували факт фактичної оплати послуг у розмірі 21000 грн. Акт виконаних робіт сам по собі не є підтвердженням оплати. Також є сумніви щодо повноважень адвоката Стребіж А.О. В ордері адвоката Стребіж А.О., наданому до суду, отримувачем правової допомоги вказано ім`я « ОСОБА_7 », а не ОСОБА_2 , що викликає сумніви щодо належності повноважень даного адвоката представляти інтереси ОСОБА_2 . Відсутні докази повної оплати послуг адвоката Таліпової А.Г., оскільки вона надала до суду договір № 116/2024 від 27 травня 2024 року, додаткову угоду № 1 від 14 червня 2024 року та платіжні інструкції про часткову послуг на професійну правничу (правову) допомогу, але у матеріалах справи відсутні документи про повну сплату суми в розмірі 16500 грн., яка заявлена до компенсації витрат, понесених ОСОБА_8 у зв`язку із розглядом цивільної справи, що ставить під сумнів сам факт понесення зазначених витрат. Крім того, заявлена сума не відповідає критеріям співмірності, оскільки справа залишена без розгляду по суті та обсяг юридичних послуг по даній справі на стадії попереднього розгляду справи був мінімальним. Сума витрат, понесених ОСОБА_9 на професійну правничу допомогу адвоката Похвалітого А.А. є необґрунтованою та неспівмірною з обсягом наданих послуг. Враховуючи, що судом першої інстанції позов залишений без розгляду на підставі заяви позивача в зв`язку з об`єктивними та непереборними обставинами, а не зловживанням позивачем процесуаль ними правами, просить відмовити повністю у задоволенні стягнення з позивача ОСОБА_3 компенсації витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_2 за заявою адвоката Стребіж А.О., відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 за заявою адвоката Таліпової А.Г., відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_9 за заявою адвоката Похвалітого А.А. Просить розглядати заяви про стягнення компенсації витрат, пов`язаних із розглядом справи № 209/1251/24, без участі позивача та його представників.

25 вересня 2025 року представниця відповідачки ОСОБА_2 Стребіж А.О. подала заяву про проведення судового засідання за її відсутності та відповідачки ОСОБА_2 , в якій просила задовольнити її заяву про стягнення понесених судових витрат у повному обсязі.

30 вересня 2025 року представник відповідачки приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу ОСОБА_9 Похвалітий А.А. подав заяву, у якій зазначив, що внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідач у справі № 209/1251/24 ОСОБА_9 понесла витрати, які після закриття провадження підлягають компенсації за рахунок ОСОБА_3 з огляду на таке: предметом спору по справі № 209/1251/24 виступає 1/2 квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка за ствердження позивача ОСОБА_3 є спадковим майном після смерті спадкодавця ОСОБА_10 . Натомість позивачу до часу звернення до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом у справі № 209/1251/24, зі змісту судових рішень у справі № 201/553/16-ц було достовірно відомо, що майно - квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 , придбана 23 серпня 2011 року ОСОБА_1 до часу укладання шлюбу 28 квітня 2012 року з її батьком ОСОБА_10 , про шо прямо зазначено у позовній заяві. Про те, що зазначена квартира є особистою приватною власністю дружини ОСОБА_1 позивачу також достовірно було відомо зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанції у справі № 201/553/16-ц, на які остання також посилалась в обґрунтування позову, спотворюючи суть таких рішень у власних інтересах. Таким чином, відповідно до наявних в матеріалах справи № 209/1251/24 документів, позивачу ОСОБА_3 було достовірно відомо про те, що 23 серпня 2011 року ОСОБА_1 , до укладання 28 квітня 2012 року шлюбу з ОСОБА_10 , придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що ОСОБА_1 та ОСОБА_10 перебували у шлюбі з 28 квітня 2012 року по 18 жовтня 2016 року, тобто у часі після придбання ОСОБА_1 спірної квартири, що судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції у справі № 201/553/16-ц за ОСОБА_10 не визнавалось право власності на 1/2 (одну другу) частину зазначеної квартири, що у вказаних судових рішеннях прямо вказано про перебування вказаної квартири з 23 серпня 2011 року у особистій приватній власності ОСОБА_1 , а тому для позивача було очевидним, що за життя її батько у встановленому законодавством України порядку не набув права власності на 1/2 квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вказане майно з цих підстав не було та не могло бути спадковим майном і, як наслідок, не існувало правових підстав для захисту в судовому порядку права, якого ніхто не порушував. Згідно до змісту позовної заяви, після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , у період часу з 15 січня 2016 року по 26 квітня 2021 року тривав судовий процес у справі № 201/553/16-ц про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, розподіл спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог та права на спадкове майно - 1/2 квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , позивач в позовній заяві посилається на Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, датований 05 березня 2019 року, копія якого долучена до позовної заяви, зі змісту якого державна реєстрація права приватної спільної часткової власності за ОСОБА_10 (спадкодавцем) на спірне майно - 1/2 квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , здійснена державний реєстратором Семенухою І.О. 28 лютого 2019 року, тобто до завершення 26 квітня 2021 року судового процесу про визнання майна спільною сумісною власністю, розподіл спільного майна подружжя, на підставі рішення суду. Достовірно знаючи що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , маючи намір заволодіти чужим майном, шляхом застосування обману, свідомо приховуючи від суду та інших учасників справи факт незаконної реєстрації 28 лютого 2019 року державним реєстратором Семенухою І.О., спотворюючи фактичні обставини справи, позивач ОСОБА_3 у справі № 209/1251/24 надала до суду неправдиву інформацію щодо підстав реєстрації права власності на спірне майно, а також судові рішення у справі № 201/553/16-ц в тому обсязі, який для неї був зручним, без долучення (надання) суду ухвал суду першої та апеляційної інстанції про роз`яснення судових рішень у справі № 201/553/16-ц, які доводять безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, а також вказують на незаконність дій державного реєстратора Семенухи І.О. щодо державної реєстрації за ОСОБА_10 права власності на 1/2 квартири. Зі змісту ухвали Дніпровського апеляційного суд від 23 січня 2019 року по справі № 201/553/16-ц (Провадження № 22-3/803/16/19) та ухвали Дніпровського апеляційного суд від 23 січня 2019 року по справі № 201/553/16-ц (Провадження № 22-з/803/16/19) позивачу ОСОБА_3 на момент подання до Дніпровського районного суду позовної заяви з вимогою, звернутою до відповідача - приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л. було достовірно відомо, що її батько ОСОБА_10 ніколи не набував права власності на 1/2 частину зазначеної квартири на підставі постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2018 року по справі 201/553/16-ц, а тому державна реєстрація права власності на вказаний об`єкт нерухомості за ОСОБА_10 здійснена незаконно, що умисно приховала ОСОБА_3 , звертаючись до суду з позовом про захист порушеного права у справі № 209/1251/24, якого завідомо для позивача ніхто не порушував, у тому числі приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л. За фактичних обставин, зі змісту судових рішень по справі № 201/553/16-ц до часу звернення до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою з вимогою звернутою до відповідача, позивачу достовірно було відомо, що об`єкт нерухомого майна - квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , набута ОСОБА_1 до шлюбу та, в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України, є особистою приватною власністю дружини, а тому у позивача відсутні майнові права на таке майно, у тому числі в порядку спадкування за заповітом (за законом). Спір стосовно вищезазначеного нерухомого майна був остаточно вирішений судом по суті у справі № 201/553/16-ц, тому звернення ОСОБА_3 до суду з позовною заявою стосовно того ж майна було з метою поставити під сумнів рішення суду у справі № 201/553/16-ц, яке вступило в законну силу. Внаслідок вказаних вище необґрунтованих дій позивача ОСОБА_3 , які виразились у поданні до суду завідомо безпідставного позову у справі № 209/1251/24 з вимогою звернутою до відповідача - приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л., з метою представництва її інтересів, як відповідача у вказаній справі, вона була вимушена звернутись за професійною правничою допомогою до адвокатів Похвалітого А.А., Юдіної Н.М., у зв`язку з чим понесла судові витрати на сплатну правничої допомоги в розмірі 20000 грн., які підлягають компенсації за рахунок позивача ОСОБА_3 . Розрахунки щодо розміру понесених відповідачем витрат наведені у заяві про ухвалення додаткового рішення, яка надана до суду раніше у часі. Просить розглянути питання про ухвалення додаткового рішення за відсутності відповідача ОСОБА_9 і її представника - адвоката Похвалітого А.А. та задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення.

01 жовтня 2025 року представниця відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_4 подала додаткові пояснення, у яких зазначила, що ОСОБА_1 понесла витрати на професійну правову допомогу в розмірі 16500 грн. у зв`язку з необгрунтованими діями позивача, які після закриття провадження підлягають компенсації за рахунок ОСОБА_3 з огляду на таке: предметом спору по справі № 209/1251/24 є 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 , яка на думку позивача належить до спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та її померлого батька ОСОБА_10 . Однак позивачу достеменно було відомо, шо жодних прав на вказану квартиру ані її померлий батько, ані вона, як його спадкоємиця, не мали та не мають, адже вона до моменту звернення до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом у справі № 209/1251/24 знала про зміст судових рішень у справі № 201/553/16-й та те, шо майно, а саме квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , придбана ОСОБА_1 23 серпня 2011 року, тобто до укладання 28 квітня 2012 року останньою шлюбу з батьком позивача. Натомість, достовірно знаючи вказане вище та з метою протиправного заволодіння чужим майном, шляхом застосування обману, свідомо приховуючи від суду та інших учасників справи факт незаконної реєстрації 28 лютого 2019 року державним реєстратором Семенухою І.О., спотворюючи фактичні обставини справи, позивач ОСОБА_3 у справі № 209/1251/24 надала до суду неправдиву інформацію щодо підстав реєстрації права власності на спірне майно, а також судові рішення у справі №201/553/16-ц в тому обсязі, який для неї був зручним, без долучення (надання) суду ухвал суду першої та апеляційної інстанції про роз`яснення судових рішень у справі № 201/553/16-ц, які доводять безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, а також вказують на незаконність дій державного реєстратора Семенухи І.О. щодо державної реєстрації 28 лютого 2019 року за ОСОБА_10 права власності на 1/2 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року по справі № 201/553/16-ц (Провадження № 2р/201/14/2018) заяву ОСОБА_10 про роз`яснення рішення суду від 31 жовтня 2017 року було задоволено та роз`яснено ОСОБА_10 , що рішенням суду від 31 жовтня 2017 року в задоволенні його позовної вимоги про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 відмовлено. Додатково ухвалою Дніпровського апеляційного суд від 23 січня 2019 року по справі № 201/553/16-ц (Провадження № 22-з/803/16/19) в задоволенні заяви ОСОБА_10 про роз`яснення постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2018 року, відмовлено з посиланням на те, що йому Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська вже було роз`яснено та вказано про відмову в задоволені позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири. Отже, позивачем в своїй позовній заяві, заяві про зміну предмету позову та інших процесуальних документах навмисно було спотворено суть рішень по вказаній справі та не долучено ухвали про роз`яснення вказаних рішень з метою створення штучного спору та заволодіння чужим майном, свідчать про зловживання позивачем своїми процесуальними правами. Внаслідок необгрунтованих дій позивача ОСОБА_3 , які виразились у поданні до суду завідомо безпідставного позову у справі № 209/1251/24, ОСОБА_1 вимушена була звернутися за професійною правничою допомогою, у зв`язку з чим за надану правову допомогу адвокатом понесла судові витрати на оплатну правничої допомоги в розмірі 16500 грн., які в силу положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок позивача ОСОБА_3 . Стосовно твердження представника позивача про те, що вимоги ОСОБА_1 в стягненні понесених судових витрат в розмірі 16500 грн. не підлягають задоволенню, адже адвокатом Таліповою А.Г. було надано до суду підтвердження про часткову оплату послуг, не можуть бути прийняті до уваги, адже згідно укладеної додаткової угоди між ОСОБА_1 та її адвокатом відсутня домовленість про 100% сплату коштів до вирішення спору по даній справі. Таким чином, витрати понесені відповідачем у зв`язку з необгрунтованими діями позивача, які полягають у тривалому розгляді справи в суді, спровокованому діями сторони позивача, який після відмови суду у задоволенні чергового клопотання про зміну предмету позову, подав заяву про залишення позову без розгляду без зазначення причин є безумовними підставами для стягнення з позивача судових витрат. Просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 16500 грн.

13 жовтня 2025 року представниця позивачки ОСОБА_11 подала до суду клопотання про розгляд справи без участі позивачки та її представників.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Вивчивши матеріали заяви та цивільної справи, суд приходить до наступних висновків:

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 44 України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», що у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що покладення судових витрат на позивача у разі залишення позову без розгляду можливе за умови доведення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій або зловживання позивачем чи його представником процесуальними правами. Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне або штучне ініціювання судового провадження за відсутності реального спору, вчинення позивачем свідомих недобросовісних дій, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

При цьому, із системного тлумачення положень частин 5 та 6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду у м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2017 року у справі № 201/553/16-ц позовні вимоги ОСОБА_10 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділу майна подружжя було задоволено частково, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про визнання майна особистою приватною власністю подружжя було задоволено. Даним рішенням було визнано особистою приватною власністю ОСОБА_1 , на яке не розповсюджується режим спільної сумісної власності - майно, квартиру АДРЕСА_2 .

Крім того, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року було роз`яснено ОСОБА_10 , що рішенням суду від 31 жовтня 2017 року в задоволенні його позовної вимоги про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2018 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2017 року в частині визнання особистою приватною власністю ОСОБА_1 майна, на яке не розповсюджується режим спільної сумісної власності, квартири АДРЕСА_2 було скасовано, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_10 щодо визнання особистою приватною власністю майна, на яке не розповсюджується режим спільної сумісної власності, квартири АДРЕСА_2 було відмовлено з тих підстав, що зазначена квартира придбана у приватну власність ОСОБА_1 до укладення шлюбу з ОСОБА_10 і право приватної власності ОСОБА_1 на вказаний об`єкти презюмується, підтверджується належними правовстановлюючими документами та зареєстроване, тож задоволення вказаної зустрічної позовної вимоги є надмірним та зайвим, не впливає на правовідносини сторін.

Вивчивши позов ОСОБА_3 та додані до нього документи судом встановлено, що до позову нею були долучені копії рішення Жовтневого районного суду у м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2017 року та постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2018 року у справі № 201/553/16-ц, тобто на момент звернення до суду з позовом їй було достеменно відомо, що ні права її батька ОСОБА_12 , як спадкодавця, ні права позивачки, як спадкоємиці, не були порушені, оскільки ОСОБА_12 ніколи не набував право власності на частку у квартирі АДРЕСА_2 , тобто звернення ОСОБА_3 до суду з позовом було завідомо недобросовісним та мало на меті створення штучного спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частин 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до пунктів 1,2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України").

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Верховний Суд у своїй постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 зазначив, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії, визначені у ч.ч. 3, 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України. При цьому це не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру таких витрат.

Суд не приймає посилання представниці позивача про те, що адвокат Стребіж А.О. не діяла в інтересах відповідачки ОСОБА_2 , а у інтересах іншої особи, оскільки договір про надання професійної правничої (правової) допомоги адвокатом від 13 лютого 2025 року був укладений саме між ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_2 , у ньому вірно зазначені прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП та адреса місця проживання відповідачки. Крім того, у акті виконаних робіт за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги адвокатом від 13 лютого 2025 року теж вірно зазначені всі анкетні дані відповідачки ОСОБА_2 , тож зазначення у ордері серії АЕ № 1360081 від 13 лютого 2025 року імені "Катерина" суд вважає технічною опискою.

Крім того, суд не приймає посилання представниці позивача щодо відсутності документів, що підтверджують факт дійсної оплати ОСОБА_2 заявленої суми у розмірі 21000 грн., оскільки на підтвердження її розміру представницею відповідачки ОСОБА_5 було надано акт № 1 від 17 квітня 2025 року виконаних робіт за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги адвокатом від 13 лютого 2025 року, з детальним описом виконаних робіт та їх вартістю, у якому види робіт та надані адвокатом послуги відповідають умовам зазначеного договору про надання правової допомоги та положенням ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і процесуальному закону.

Також суд не приймає посилання представниці позивача щодо відсутності документів, що підтверджують факт повної оплати ОСОБА_1 послуг адвоката, оскільки розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

Керуючись принципами справедливості, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, тобто відповідністю понесених витрат, складності, обсягу та характеру наданої адвокатами допомоги, а також співмірності цих витрат із ціною, конкретних обставин справи, суд вважає, що визначені представницею відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_4 , представницею відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_5 та представником відповідачки приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л. ОСОБА_6 до відшкодування гонорари, є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданих послуг, складності справи, а також є неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг у аналогічних справах, обсяги наданих адвокатами послуг не відповідає критерію реальності, а відтак суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування витрат відповідачки ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу адвоката Таліпової А.Г. до 14000 грн., зменшити розмір відшкодування витрат відповідачки ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу адвоката Стребіж А.О. до 9000 грн. та зменшити розмір відшкодування витрат відповідачки приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л. на професійну правничу допомогу адвоката Похвалітого А.А. до 9000 грн., оскільки такий розмір витрат є необхідним і неминучим для останніх, які були змушені до залучення професійної правничої допомоги адвокатів.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 44, 133, 137, 141, 142, 270, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву представниці відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Таліпової Альони Георгіївни про стягнення понесених судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Лариси Леонідівні, державного реєстратора виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Юрченка Дмитра Сергійовича, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, про стягнення моральної компенсації, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень у відшкодування понесених нею витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Заяву представниці відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Стребіж Анни Олегівни про стягнення компенсації витрат, понесених відповідачем, понесених у зв`язку із розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Лариси Леонідівні, державного реєстратора виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Юрченка Дмитра Сергійовича, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, про стягнення моральної компенсації, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ) 9000 (дев`ять тисяч) гривень у відшкодування понесених нею витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Заяву представника відповідачки приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Лариси Леонідівни - адвоката Похвалітого Анатолія Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Лариси Леонідівні, державного реєстратора виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Юрченка Дмитра Сергійовича, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, про стягнення моральної компенсації, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ) на користь приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Лариси Леонідівни (РНОКПП НОМЕР_4 , юридична адреса: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пр-т Свободи, 53) 9000 (дев`ять тисяч) гривень у відшкодування понесених нею витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Л.Шендрик