КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 364/1255/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 жовтня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Володарського районного суду Київської області в складі судді Моргун Г.Л., постановлену в селищі Володарка 11 липня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кійка Андрія Сергійовича, стягувачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, просив визнати дії державного виконавця Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кійка А.С., які полягають у частковому зарахуванні коштів, сплачених боржником на користь стягувача у зведеному ВП № НОМЕР_2 протиправними, зобов`язати державного виконавця зарахувати кошти, які були сплачені ОСОБА_1 в період з 16 січня 2017 року, у сумі 40138,89 грн. на користь ОСОБА_2 , а решту сплачених ним коштів в сумі 34998,84 грн. зарахувати на користь ОСОБА_3 за ВП № НОМЕР_3 (зведене ВП № НОМЕР_2); виконавче провадження № НОМЕР_1 в межах зведеного ВП № НОМЕР_2 закінчити на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаргу мотивував тим, що на примусовому виконанні у Хортицькому ВДВС знаходиться зведене виконавче провадження № НОМЕР_2, до складу якого входить виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 364/1255/16-ц, виданого 19 червня 2024 року Володарським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 40138,89 грн., та виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 364/1255/16-ц, виданого 19 червня 2024 року Володарським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 40138,89 грн.

02 липня 2024 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

На виконання рішення Володарського районного суду Київської області від 16 січня 2017 року та ухвали від 12 вересня 2023 року по справі № 365/1255/16-ц ним для погашення боргу в добровільному порядку перераховувалась сума боргу на виконання рішення на картковий рахунок ОСОБА_2 . За період з дати винесення рішення, а саме з 16 січня 2017 року, ОСОБА_1 сплачено борг на загальну суму 85137,73 грн., враховуючи моральну компенсацію, залишок боргу становить 5140,05 грн.

В подальшому, в зв`язку з неможливістю виконання виконавчого листа, де зазначено два стягувача, ухвалою Володарського районного суду Київської області від 09 лютого 2024 року було встановлено новий порядок виконання судового рішення та видано нові виконавчі листи кожному стягувачу окремо. Надалі ОСОБА_2 звернулась із заявою про відкриття провадження до Хортицького ВДВС, не повідомивши виконавця про погашення сум боргу ОСОБА_1 .

Відповідно 08 липня 2024 року ОСОБА_1 було подано заяву до Хортицького ВДВС, в якому він просив долучити до матеріалів виконавчого провадження копії виписки по банківському рахунку ОСОБА_1 щодо перерахування коштів на користь ОСОБА_2 та квитанції, отримати від стягувача пояснення щодо підстав звернення до виконавчої служби після отримання в повному обсязі коштів за судовим рішенням, закінчити виконавче провадження № НОМЕР_1.

В подальшому на адвокатський запит в його інтересах було надано відповідь виконавчої служби, з якої вбачається, що надані квитанції та виписки Хортицький ВДВС не може вважати такими, що сплачені як матеріальна шкода в рамках виконання судового рішення, оскільки регулярний платіж здійснювався як переказ на картку без призначення платежу, і лише частину з цих платежів стягувач ОСОБА_2 визнала. Однак ці твердження не відповідають дійсності, оскільки відсутні підстави вважати зазначені перекази здійсненими з будь-якою іншою метою, крім як на виконання судового рішення, між сторонами не існувало жодних інших зобов`язань, які могли би обґрунтувати регулярні транзакції ОСОБА_1 .

Таким чином, вважав протиправними дії, що полягають у частковому зарахуванні державним виконавцем Хортицького ВДВС грошових коштів, сплачених ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 , як виконання судового рішення щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 11 липня 2025 року, з урахуванням ухвали від 17 липня 2025 року про виправлення описки, скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, визнано дії державного виконавця Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кійка А.С. щодо часткового зарахування коштів, сплачених боржником на користь стягувача у зведеному ВП № НОМЕР_2 протиправними, зобов`язано державного виконавця зарахувати кошти, сплачені боржником ОСОБА_1 у розмірі 40138,89 грн. на користь стягувача ОСОБА_2 , у зведеному ВП НОМЕР_2 (ВП НОМЕР_4), зобов`язано державного виконавця зарахувати кошти, сплачені боржником ОСОБА_1 у розмірі 34998,84 грн. на користь стягувача ОСОБА_3 у зведеному ВП НОМЕР_2 (ВП НОМЕР_3), у задоволенні решти вимог відмовлено.

Хортицький ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Володарського районного суду Київської області від 11 липня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги викладав підстави для часткового задоволення скарги, зазначені в оскаржуваній ухвалі, вказував на неналежний спосіб захисту своїх прав боржником, оскільки замість оскарження дії або бездіяльності державного виконавця боржнику ОСОБА_1 необхідно було подати заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Вказував, що до матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав. Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, і аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року в справі № 824/2/22.

Посилався на правові висновки Верховного Суду в постановах від 24 червня 2020 року в справі № 520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021 року в справі № 824/67/20, від 09 червня 2022 року в справі № 2-118/2001, які підтримані в постанові Верховного Суду від 09 лютого 2023 року в справі № 824/85/21 про те, що сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу виконавчого листа.

У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Пояснював, що державний виконавець Кійко А.С. при прийнятті рішення про часткове зарахування коштів, сплачених боржником на рахунок стягувача у відзиві послався на ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником. Сторонами виконавчого провадження, згідно ст. 15 Закону, є стягувач та боржник. Вказував, що як вбачається зі змісту наведених норм, законодавцем імперативно закріплено та визначено, що одночасно стягувач та боржник зобов`язані повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

10 жовтня 2025 року до апеляційного суду надійшло клопотання Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі державного виконавця Кійка А.С. про долучення до матеріалів справи доказів, а саме постанови Верховного Суду від 05 серпня 2025 року в справі № 390/2379/24, яка містить правову позицію щодо порядку врахування державним виконавцем добровільних платежів стягувачу під час розрахунку заборгованості. Згідно з цією позицією, державний виконавець може враховувати лише ті добровільні платежі боржника, які чітко ідентифіковані як сплата аліментів у призначенні платежу, а платежі, що не містять прямої вказівки на аліменти, наприклад, позначені як переказ власних коштів, не можуть бути зараховані як аліменти, навіть якщо між сторонами відсутні інші боргові зобов`язання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 19 червня 2024 року Володарським районним судом Київської області видано виконавчі листи у справі № 364/1255/16-ц, у якому стягувачем зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , згідно якого, 09 лютого 2024 року, розглянувши заяву про встановлення порядку виконання рішення суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 матеріальну шкоду 40138,89 грн., рішення набрало законної сили 27 лютого 2024 року, строк пред`явлення до виконання протягом трьох років (а. с. 56, 59 т. 1).

З даних Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Володарського районного суду Київської області від 16 січня 2017 року в справі № 364/1255/16-ц за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної ( немайнової) шкоди позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 матеріальну шкоду 80277,79 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду 5000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду 5000 грн. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/64102433).

Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 12 вересня 2023 року в справі № 364/1255/16-ц внесено виправлення у виконавчі листи, видані 07 лютого 2017 року у справі № 364/1255/16-ц (провадження 2/364/37/17) за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, зазначивши: дату набрання рішенням законної сили 31 січня 2017 року; строк пред`явлення рішення до виконання 12 вересня 2024 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113377820).

Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 09 лютого 2024 року за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку виконання рішення у цивільній справі задоволено, встановлено порядок виконання рішення Володарського районного суду Київської області від 16 січня 2017 року у справі № 364/1255/16-ц, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду 40138,89 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду 40138,89 грн. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116878327).

Постановляючи ухвалу від 09 лютого 2024 року, суд виходив із того, що у повідомленні про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 15 листопада 2023 року зазначається, що у виконавчому листі вказано два стягувача, що унеможливлює відкрити виконавче провадження в АСВП.

24 червня 2025 року стягувач ОСОБА_2 звернулася до Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про відкриття виконавчого провадження по виконанню рішення Володарського районного суду Київської області від 16 січня 2017 року в справі № 364/1255/16-ц (а. с. 14 т. 1).

02 липня 2024 року постановами державного виконавця Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кійка А.С. відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Володарським районним судом Київської області 19 червня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 40138,89 грн. (а. с. 62 зворот т. 1), а також виконавче провадження ВП № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Володарським районним судом Київської області 19 червня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 40138,89 грн. (а. с. 71 зворот т. 1).

Крім того, постановами державного виконавця Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кійка А.С. від 02 липня 2024 року визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнуто виконавчий збір з боржника, накладено арешт на кошти боржника (а. с. 64 - 66 зворот, 72 - 74 зворот т. 1).

Постановою державного виконавця Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кійка А.С. від 25 лютого 2025 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, що отримує дохід у ТОВ «Еліз» (а. с. 70 т. 1).

09 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою, у якій повідомляв про відсутність майнових зобов`язань перед ОСОБА_2 на сьогоднішній день в зв`язку з добровільним погашенням заборгованості; просив долучити до матеріалів виконавчого провадження копію виписки по банківському рахунку ОСОБА_1 щодо перерахування коштів на користь ОСОБА_2 , а також копії квитанцій про перерахування коштів на користь ОСОБА_2 , на 7 аркушах (а. с. 75 - 79 т. 1).

10 липня 2024 року з метою з`ясування обставин та дотримання принципу розумної обачності, в межах зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2 за вих. № 98379, № 98385 державним виконавцем Кійком А.С. направлено запит до стягувачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , щодо підтвердження або спростування, про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником ОСОБА_1 .

Листом від 12 липня 2024 року Хортицький ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив ОСОБА_1 на його заяву, що 10 липня 2024 року державним виконавцем Кійком А.С. направлено запити до стягувачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про отримання підтвердження або спростування щодо повного чи часткового самостійного виконання рішення боржником ОСОБА_1 (а. с. 98 т. 1).

23 жовтня 2024 року до Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов лист від стягувача у ВП НОМЕР_3 ОСОБА_3 на запит державного виконавця, у якому зазначено, що ОСОБА_1 у період з 31 січня 2017 року по 05 грудня 2023 року ОСОБА_3 нічого не сплачував (а. с. 92 зворот т. 1).

Також 23 жовтня 2024 року до Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов лист від стягувача у ВП НОМЕР_1 ОСОБА_2 на запит державного виконавця, у якому зазначено, що ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 у період з 31 січня 2017 року по 05 грудня 2023 року суми по 1500 грн.: 28 квітня 2017 року, 29 липня 2017 року, 29 листопада 2017 року, 30 вересня 2018 року, 31 жовтня 2018 року, 29 листопада 2018 року, 03 січня 2019 року, 31 січня 2019 року, 28 лютого 2019 року, 31 березня 2019 року, 30 квітня 2019 року, 31 травня 2019 року, 30 червня 2019 року, 31 липня 2019 року, 31 серпня 2019 року, 30 вересня 2019 року, а також 1000 грн. 30 листопада 2019 року та 500 грн. 29 грудня 2019 року, всього 25500 грн. (а. с. 95 зворот т. 1).

05 травня 2025 року адвокатом Рогозіним О.В. подано адвокатський запит в інтересах ОСОБА_1 до Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просив повідомити, чи долучено до матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 копії виписки по банківському рахунку ОСОБА_1 щодо перерахування коштів на користь ОСОБА_2 та квитанції про перерахування коштів; чи зараховано в повному обсязі в якості погашення заборгованості за виконавчим провадженням № НОМЕР_1 платежі згідно виписки по банківському рахунку ОСОБА_1 щодо перерахування коштів на користь ОСОБА_2 та квитанцій про перерахування коштів; повідомити, чому по сьогоднішній день не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» за ВП № НОМЕР_1; яка на сьогоднішній день заборгованість ОСОБА_1 в межах зведеного ВП НОМЕР_2 та виконавчих проваджень, які входять до його складу (а. с. 11 - 12 т. 1).

Листом Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06 травня 2025 року повідомлено на адвокатський запит, що на примусовому виконанні у відділі перебуває зведене ВП НОМЕР_2, до складу якого входить ВП НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 364/1255/16-ц, виданого 19 червня 2024 року Володарським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 40138,89 грн., ВП НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 364/1255/16-ц, виданого 19 червня 2024 року Володарським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 40138,89 грн. Державним виконавцем Кійком А.С. долучено до матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_1 копії виписки по банківському рахунку та копії квитанцій ОСОБА_1 щодо перерахування коштів на користь ОСОБА_2 . За наслідками дослідження квитанцій та виписки ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 здійснювався регулярний платіж як переказ на картку (Р2Р платіж), тобто без призначення платежу, зазначене не може свідчити про сплату матеріальної шкоди в рамках судових рішень. З метою з`ясування обставин, 10 липня 2024 року в межах зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2 за вих. № 98379, № 98385 державним виконавцем Кійком А.С. направлено запит до стягувачів щодо підтвердження або спростування повного чи часткового самостійного виконання судового рішення, крім того, державним виконавцем здійснено телефонний дзвінок до стягувача ОСОБА_2 та усно зобов`язано надати відповідь на вищевказані запити. 23 жовтня 2024 року до відділу надійшло два листа: відповідь на запит державного виконавця та додаток: виписка з АТ «ПриватБанк» від ОСОБА_2 , в якій повідомлено, що ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 у період з 31 січня 2017 року по 05 грудня 2023 року суми коштів на загальну суму 25500 грн. Вищезазначені суми коштів внесено як часткову сплату в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, де стягувачем є ОСОБА_2 . Також надійшла відповідь на запит державного виконавця від ОСОБА_3 , який повідомив, що ОСОБА_1 у період з 31 січня 2017 року по 05 грудня 2023 року нічого йому не сплачував. Станом на 06 травня 2025 року державним виконавцем Кійком А.С. не винесено постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ОСОБА_1 судові рішення в повному обсязі не виконані, а долучені квитанції та виписки не є підтвердженнями, крім тих, що визнала як часткову сплату стягувач ОСОБА_2 . Станом на 06 травня 2025 року за ЗВП НОМЕР_2 заборгованість (з урахуванням виконавчого збору) складає 54790,94 грн., яка складається з: ВП НОМЕР_3 у розмірі 40148,53 грн., ВП НОМЕР_1 у розмірі 14642,41 грн. (а. с. 13 т. 1).

До скарги ОСОБА_1 долучено копію виписки АТ КБ «ПриватБанк» за період з 31 січня 2017 року по 07 лютого 2024 року, у якій відображено перекази на картку на ім`я одержувача ОСОБА_2 , коментар до платежів: регулярний платіж, на загальну суму 34016,03 грн. (а. с. 26 т. 1), копії квитанцій до платіжної інструкції на користь Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса): від 05 грудня 2023 року на суму 5869 грн. з призначенням ОПП ЗГ ВП № НОМЕР_6, від 05 грудня 2023 року на суму 5869 грн. з призначенням ОПП ЗГ ВП № НОМЕР_5 (а. с. 17 т. 1), копії квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» з зазначенням отримувача Гакалюк Т.В., суми переказів на 1500 грн., із призначенням платежів «регулярний платіж», від 30 вересня 2017 року, від 30 жовтня 2017 року, від 29 листопада 2017 року, від 31 грудня 2017 року, від 31 травня 2017 року, від 30 червня 2017 року, від 29 липня 2017 року, від 31 серпня 2017 року, від 31 січня 2017 року, від 28 лютого 2017 року, від 31 березня 2017 року, від 28 квітня 2017 року, від 31 жовтня 2018 року, від 29 листопада 2018 року, від 30 липня 2018 року, від 01 липня 2018 року, від 31 серпня 2018 року, від 30 вересня 2018 року, від 31 січня 2018 року, від 28 лютого 2018 року, від 30 квітня 2018 року, від 29 травня 2018 року; копії платіжних інструкцій від 04 квітня 2025 року на суму 6160 грн., від 06 травня 2025 року на суму 6160 грн. з призначенням «Сплата боргу, утриманого з ОСОБА_1 на ТОВ «Еліз» згідно постанови ВП НОМЕР_1 від 25 лютого 2025 року, без ПДВ» (а. с. 17 - 25 т. 1).

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Тобто судовим рішенням під час розгляду скарги на дії державного виконавця має бути поновлено саме порушене право заявника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у справі № 161/3963/21 та інших).

Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що державний виконавець не зарахував кошти, добровільно ним сплачені у період часу з 16 січня 2017 року у розмірі 75137,73 грн., мотивуючи свою відмову тим, що при перерахуванні коштів боржник не вказав у платіжних документах «призначення платежу», такі дії державного виконавця він вважає неправомірними.

Розглядаючи дану скаргу, суд першої інстанції вірно визначився з тим, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб та здійснювати заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення в порядку та спосіб, встановленому виконавчим документом і Законом «Про виконавче провадження».

При цьому, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, зарахування грошових коштів, сплачених боржником на виконання судового рішення, входить до обов`язку виконавця як захід щодо примусового виконання рішення, а тому повинне здійснюватись виконавцем неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 проведено виплату у розмірі 40138,89 грн. у зведеному виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2 (ВП НОМЕР_1) та 47318,84 грн. у зведеному виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2 (ВП НОМЕР_3), що підтверджено наявними у матеріалах справи відповідними копіями квитанцій та платіжних інструкцій, із яких вбачається, що ОСОБА_1 самостійно перераховував кошти стягувачам. Сплата боржником на користь стягувачів грошових коштів у спірний період здійснювалась у добровільному порядку, а в подальшому в межах зведеного виконавчого провадження.

Суд першої інстанції вмотивовано відхилив аргументи державного виконавця щодо відсутності підстав для зарахування даних платежів у зв`язку з тим, що в призначенні платежу відсутня інформація про сплату саме заборгованості за рішенням суду, визнавши ці аргументи безпідставними, оскільки боржником було добровільно проведені виплати саме на ім`я стягувачів, що підтверджується квитанціями, де чітко зазначено отримувача.

Будь-яких доказів на спростування мети сплати боржником вказаних коштів стягувачами суду не надано, на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції, крім того, ні державним виконавцем, ні стягувачами не доведено, що між боржником та стягувачами існують якісь інші грошові зобов`язання, крім тих, що визначені рішенням Володарського районного суду Київської області (справа № 364/1255/16-ц).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для зарахування зазначених грошових коштів у рахунок сплати заборгованості у зведеному виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2, що були здійснені на рахунок стягувачів, оскільки стягувачі не надали доказів протилежного.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції частково задовольнив скаргу ОСОБА_1 шляхом визнання неправомірними дій державного виконавця Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кійка А.С. щодо часткового зарахування коштів, сплачених боржником на користь стягувача у зведеному ВП № НОМЕР_2 протиправними, та зобов`язання державного виконавця зарахувати кошти, сплачені боржником ОСОБА_1 у розмірі 40138,89 грн. на користь стягувача ОСОБА_2 , у зведеному ВП НОМЕР_2 (ВП НОМЕР_4), а також кошти, сплачені боржником ОСОБА_1 у розмірі 34998,84 грн. на користь стягувача ОСОБА_3 у зведеному ВП НОМЕР_2 (ВП НОМЕР_3).

Посилаючись на те, що чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача, суд першої інстанції правильно врахував правові висновки Верховного Суду, сформульовані в постанові від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23) про те, що відсутність інших грошових зобов`язань між стягувачем та боржником, відсутність відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником, а також неможливість самостійно вказувати призначення платежу у таких грошових переказах може свідчити про добровільне виконання боржником своїх обов`язків.

Також є цілком релевантними до спірних правовідносин та вірно враховані судом постанови Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21) про те, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 707/999/21 (провадження № 61- 11411св22), на яку також послався суд першої інстанції, враховано відсутність відомостей про існування у боржника перед стягувачем будь-яких інших зобов`язань, які є відмінними від зобов`язань зі сплати аліментів. Сплата боржником на користь стягувача грошових коштів у спірний період здійснювалася зі сталою періодичністю.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23) встановлено, що між стягувачем та боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних. Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувана від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Наведене свідчить про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.

Посилання Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на правові висновки Верховного Суду щодо застосування ст. 432 ЦПК України, якою врегульовано підстави визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки ОСОБА_1 вимог про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в межах поданої скарги не заявлялось, а судом першої інстанції відповідно не вирішувалось, крім того, у відзиві на скаргу ОСОБА_1 державний виконавець не заперечував проти скарги з тих підстав, що належним способом захисту боржника у виконавчому провадженні, на думку виконавця, є визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, і ці доводи вперше заявлені лише в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги, що відповідно до ч. 4 ст. 19 та ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» законодавцем імперативно закріплено, що одночасно стягувач і боржник як сторони виконавчого провадження зобов`язані повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, ґрунтуються на хибному тлумаченні вказаних норм Закону України «Про виконавче провадження» та суперечать вищенаведеним правовим висновкам Верховного Суду, згідно яких виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача.

Отже, доводи апеляційної скарги, що належним способом захисту права боржника у даному випадку є звернення до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.

Доводи Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в апеляційній скарзі щодо невизначеності порядку дій державного виконавця при перевірці виконання боржником рішень у випадку, якщо стягувачем є ОСББ або комунальне підприємство, та відсутності можливості відрізняти поточні платежі, здійснені на їх користь, від платежів, спрямованих на виконання судового рішення, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, не стосуються предмету розгляду даної справи та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд звертає увагу, що під час розгляду скарги судом першої інстанції стягувачі у зведеному ВП НОМЕР_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не виявили бажання приймати в ньому участь, оскільки ОСОБА_2 направила заяву про розгляд справи у її відсутності (а. с. 6 - 7 т. 2), інших заяв, пояснень, заперечень або клопотань стягувачі до суду не подавали і ухвала суду першої інстанції по суті розгляду скарги ними не оскаржена.

Таким чином, наведене дає підстави для висновку, що стягувачі у виконавчому провадженні не вважають свої права та інтереси порушеними внаслідок постановлення ухвали Володарського районного суду Київської області від 11 липня 2025 року.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, вірно встановивши обставини справи в результаті повного, всебічного та об`єктивного з`ясування доказів, правильно застосувавши норми матеріального права, не допустивши порушення норм процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав про обґрунтованість 1-3 пунктів скарги ОСОБА_1 та частково задовольнив її, зобов`язавши державного виконавця зарахувати кошти, сплачені боржником ОСОБА_1 у розмірі 40138,89 грн. на користь стягувача ОСОБА_2 , у зведеному ВП НОМЕР_2 (ВП НОМЕР_4), зобов`язано державного виконавця зарахувати кошти, сплачені боржником ОСОБА_1 у розмірі 34998,84 грн. на користь стягувача ОСОБА_3 у зведеному ВП НОМЕР_2 (ВП НОМЕР_3).

Крім того, встановивши, що пунктом 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено повноважень суду на рішення щодо закінчення виконавчого провадження в межах розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, і таке рішення державний виконавець приймає самостійно після поновлення порушеного права заявника, щодо зарахування коштів у рахунок погашення наявної заборгованості за наявності для того відповідних підстав згідно Закону, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що вимога скаржника щодо закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 в межах зведеного ВП № НОМЕР_2 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», яку він ставить перед судом, задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга не містить заперечень проти доводів апеляційної скарги в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з ухвалою суду першої інстанції, не ґрунтуються на законі та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення.

Ухвалу Володарського районного суду Київської області від 11 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.