Справа № 1309/9120/12 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/1911/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

з участю заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції Павлішевської В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 травня 2025 року в складі судді Постигач О.Б. у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни, державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельник Юрій Романович, Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 на дії/бездіяльність органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,-

встановив:

У жовтні 2024 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, просив: визнати дії/бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича (інших посадових осіб) щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання доленосного рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт батька з дитиною, в межах ВП № 70201785, неправомірними; з огляду на тривале і повне ігнорування постанови, що 08 березня 2023 року виніс Верховний Суд у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22), а також постанови, що 19 вересня 2024 року ухвалив Львівський апеляційний суд у справі № 1309/9120/12 (пров. № 22-ц/811/674/24) такими, що можуть мати умисел приховати недоліки в своїй роботі та реальну потребу цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків; скасувати вимогу державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича від 15.10.2024/В-12 № 88528 щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання доленосного рішення суду у справі №1309/9120/12 про контакт батька з дитиною, в межах ВП № 70201785, як таку, що не відповідає своєчасному і повному вжиттю дієвих заходів згідно постанови, що 08 березня 2023 року виніс Верховний Суд у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61- 4339 св 22), а також постанови, що 19 вересня 2024 року виніс Львівський апеляційний суд у справі № 1309/9120/12 (пров. №22-ц/811/674/24); зобов`язати державного виконавця Мельника Юрія Романовича (іншу посадову особу) усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП № 70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків потребу цільової підтримки дитини; визнати бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника управління Бабини Юлії Василівни (іншої посадової особи) щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12 та в межах ВП № 70201785 щодо долучення до вжиття належних заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12 та ігнорування постанови, що 08 березня 2023 року виніс Верховний Суд у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22), а також постанови, що 19 вересня 2024 року виніс Львівський апеляційний суд у справі № 1309/9120/12 (пров. № 22-ц/811/674/24); зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі начальника управління Бабини Юлії Василівни (інших посадових осіб) вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12, - і з метою виправлення недоліків в роботі державних виконавців (інших посадових осіб) утворити виконавчу групу щодо реальної потреби цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків; в повноті дослідити інші фактори 10 річного примусового виконання доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12, з чим здійснити оцінку в дотримання найкращих інтересів дитини, яка, «вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків та потребує цільової підтримки».

Скарга обгрунтована тим, що 20.01.2013 він отримав рішення Залізничного районного суду м. Львова №1309/9120/12, що зобов`язало ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та зустрічах з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, а саме: щотижнево з 18.00 год п`ятниці до 21.00 год суботи за місцем проживання батька; щотижнево з 18.00 год до 21.00 год середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.

08.03.2023 у справі № 1309/9120/12 Верховний Суд зобов`язав Західне міжрегіональне управління МЮ вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , що в межах виконавчого провадження № 70201785 від 03.11.2022, яке перебуває на примусовому виконанні державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Ю.Р.

При цьому, у п`ятницю 18 жовтня 2024 року з 18.00 год до 21.00 год. суботи 19 жовтня 2024 року за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 , державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельник Ю.Р. жодні заходи примусового виконання рішення №1309/9120/12 в межах ВП № 70201785 не вчиняв, а Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Ю.В. стратегію виконання рішення № 1309/9120/12 не розробило. Протягом десяти років державні виконавці Західного міжрегіонального управління МЮ заходи примусового виконання в значущому і доленосному рішенні № 1309/9120/12 щодо відновлення порушених прав батька про участь у вихованні та спілкуванні з донькою, зводять лише до «повідомлень про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником». З врахуванням наведеного просить скаргу задоволити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.10.2024 скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни, державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельник Юрій Романович, Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 на дії/бездіяльність органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повернуто заявнику.

Постановою Львівського апеляційного суду м. Львова від 11.04.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 24.10.2024 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

28.04.2025 ОСОБА_1 подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Ю.В. та інші посадові особи, до повноважень яких належить вчинення відповідних дій для належного контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду, ігнорують рішення Верховного Суду і постанови Львівського апеляційного суду у справі №1309/9120/12 (пров. №22- ц/811/674/24) від 17 вересня 2024 року. Звертає увагу суду на те, що обов`язки Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції визначені Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженим наказом МЮ України 23.06.2011 № 1707/5, зареєстрованим в МЮ України 23.06.2011 за № 759/19497, згідно пунктів 10.1 та 10.2 начальник міжрегіонального управління очолює міжрегіональне управління, здійснює керівництво його діяльністю і підвідомчими органами та установами юстиції, представляє міжрегіональне управління у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями та несе персональну відповідальність за організацію та результати діяльності міжрегіонального управління перед Міністром юстиції України; організовує роботу міжрегіонального управління, підвідомчих органів і установ юстиції на виконання завдань, покладених на Мін`юст, його територіальні органи, тощо. Принцип справедливості судового розгляду повинен знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Просив скаргу задоволити.

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20 травня 2025 рокускаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни, державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельник Юрій Романович, Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 на дії/бездіяльність органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задоволено частково.

Визнано дії/бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт батька з дитиною, в межах ВП № 70201785 неправомірними.

Зобов`язано державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича (іншу посадову особу) усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП № 70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини.

В решті вимог відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , вважає, що суд порушив принцип змагальності сторін, формалізував значущість і доленосність найкращих інтересів дитини і батьківства, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права та не врахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які висловлені у постановах Верховного Суду.

Зазначає, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Постановою Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМРУ МЮ м. Львів відкрито ВП № 70201785 від 03.11.2022 з примусового виконання дублікату виконавчого листа № 1309/9120/12 від 06.04.2016 про встановлення побачення з дитиною на підставі графіку, згідно витягу протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської РА Львівської міської ради від 13.09.2012.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» заява № 12962/19 встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження вжиті державними виконавцями заходи по суті зводилися лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником.

08.03.2023 у справі № 1309/9120/12 Верховний Суд зобов`язав Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 у цій справі, про контакт дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком.

Також, касаційний суд зазначав про потребу забезпечення найкращих інтересів дітей, які проявляють ознаки відчуження, про що постановив окрему ухвалу.

У подальшому, постановою Львівського апеляційного суду від 17.09.2024 задоволено скаргу стягувача та визнано бездіяльність державного виконавця в межах ВП № 70201785, зобов`язав усунути відповідні порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду.

Також, визнано бездіяльність першої заступниці начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та зобов`язано останню вчинити дії необхідні для належного контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ завдань та вимог.

18.11.2024 Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження на вище вказану постанову Львівського апеляційного суду від 17.09.2024 у справі №1309/9120/12 за касаційними скаргами Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та державного виконавця.

Вважає, що в оскаржуваній ухвалі суд прийшов неправильних висновків, що до повноважень начальника ЗМРУ МЮ не належить здійснення контролю за діяльністю державних виконавців, у тому числі, щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 у справі № 1309/9120/12, з огляду на те, що стягувач звернувся за судовим захистом з інших підстав, а саме щодо припинення бездіяльності начальника ЗМРУ МЮ щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішень судів у справі № 1309/9120/12, якими бездіяльність посадових осіб ЗМРУ МЮ вже була визнана, як неправомірна, що зобов`язує кожен державний орган таку бездіяльність негайно припинити.

Невиконання рішення суду є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Вважає, що суд першої інстанції проігнорував очевидну бездіяльність посадових осіб ЗМРУ МЮ, при цьому, основним призначенням стадії виконавчого провадження є втілення судових присуджень у певні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Оскільки у даній справі наявні сумніви з приводу правомірності чи неправомірності вчинення дій, не тільки виконавцями, а й посадовими особами ЗМРУ МЮ, дії таких підлягають оцінці, як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства, так і їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення.

Крім цього, неправомірна бездіяльність начальника ЗМРУ МЮ не є такою, що сприяє припиненню неправомірної бездіяльності державного виконавця ЗМРУ МЮ щодо виконання остаточного судового рішення у справі № 1309/9120/12, що суд першої інстанції не врахував.

Стверджує, що у скарзі від 22.10.2024 та в додаткових поясненнях від 28.04.2025 деталізував обставини недотримання державними виконавцями завдань та вимог законодавства про виконавче провадження, що мають значення для правильного вирішення справи.

Незрозумілим є відкриття нових виконавчих проваджень, оскільки рішення у справі №1309/9120/12 жодного разу з 2014 року виконано не було.

Стягувач вправі вимагати відновлення єдиного виконавчого провадження, в світлі обов`язку посадових осіб ЗМРУ МЮ розробити комплексну стратегію примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 і забезпечення найкращих інтересів дитини.

На думку апелянта, питання щодо скасування вимоги державного виконавця від 15.10.2024/В-12 № 88528 суд першої інстанції не розглянув.

Покликаючись на судову практику, а також принципи легітимних очікувань та належного урядування, зазначає, що під час здійснення виконавчого провадження втручання державних виконавців по суті зводилося не лише до повідомлення про неуспішні спроби, оскільки державні виконавці ініціювали кримінальне провадження, яке закінчилося виправдувальним вироком, з виплатою компенсації за неправомірне переслідування, а також завдяки державним виконавцям з держави України йому перераховано еквівалент 5500 євро на виконання рішення «Вихованок проти України», у той час, коли у країні війна і кошти так необхідні для протистояння агресії російської федерації.

Таким чином, держава і надалі може нести відповідальність за бездіяльність державних виконавців та посадових осіб ЗМРУ МЮ.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 травня 2025 рокув частині відмови в задоволенні вимог щодо бездіяльності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника управління ОСОБА_4 та ухвалити нове рішення, яким вимоги скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у справі № 1309/9120/12 задовольнити у повній мірі.

16.06.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на обставини справи, матеріальний закон, зокрема Положення про міжрегіональні управління, яке визначає повноваження начальника управління та яким не передбачено здійснення контролю за діяльністю державних виконавців, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу без змін.

21.06.2025 Вихованок Р.С. сформулював у системі «Електронний суд» відповідь на відзив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника заінтересованої особи Павлішевської В.В. на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили (рішення Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року).

При цьому, у матеріалах даної справи відсутні будь які докази того, що державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельником Ю.Р. 18-19 жовтня 2024 року вживались заходи для примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова у справі №1309/9120/12 від 20.02.2013, не надано жодних доказів неможливості виконання судового рішення 18-19 жовтня 2024 року, тому вимоги скаржника щодо визнання дій/бездіяльності державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельника Ю.Р. неправомірним та зобов`язання останнього усунути вказані порушення підлягають до задоволення.

Щодо вимог скаржника до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Ю.В. щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12, суд зазначив, що до повноважень начальника ЗМРУ МЮ не входить контроль за виконанням судових рішень підрозділами державної виконавчої служби ЗМРУ МЮ.

При цьому, державні виконавці, в тому числі, Шевченківського ВДВС у м.Львові ЗМРУ МЮ України під час здійснення професійної діяльності є незалежними, контроль за діяльністю державних виконавців здійснюється органами примусового виконання рішень, відповідно до ст. 5,12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відтак до повноважень начальника ЗМРУ МЮ не належить здійснення контролю за діяльністю державних виконавців, у тому числі, щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20.02.2013 у справі № 1309/9120/12.

Таким чином, суд відмовив у задоволенні вимог скаржника про визнання бездіяльності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника управління Бабини Юлії Василівни (іншої посадової особи) щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 та в межах ВП № 70201785 щодо долучення до вжиття належних заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12 та ігнорування постанови Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22), а також постанови Львівського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року у цій справі, зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі начальника управління Бабини Юлії Василівни (інших посадових осіб) вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12, - і з метою виправлення недоліків в роботі державних виконавців (інших посадових осіб) утворити виконавчу групу щодо реальної потреби цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує таке.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.

Постановою ВП № 64347922 від 02 лютого 2021 року старшим державним виконавцем Личаківського ВДВС у м. Львові відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1309/9120/12.

З 03 листопада 2022 року вищевказаний виконавчий лист № 1309/9120/12 перебуває на виконані у Шевченківському ВДВС у м. Львові ЗМРУМЮ, що підтверджується постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМРУМЮ Мельника Ю.Р. (виконавче провадження № 70201785) (а.с. 12).

Таким чином, на примусовому виконанні у Шевченківському ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває ВП № 70201785 з виконання виконавчого листа № 1309/9120/12 про контакт батька з дитиною.

В свою чергу, дійсно у межах справи № 1309/9120/12 ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду із скаргами на дії дії/бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб виконавчої служби.

Так, у грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність заступника начальника Сихівського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05 січня 2022 року в задоволенні скарги відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 05 січня 2022 року скасовано.

Постановлено нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника Сихівського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова у справі №1309/9120/12 про участь батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою.

Постановою Верховного Суду від 08 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року скасовано в частині відмови у задоволенні скарги на бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання вчинити дії щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 в цій частині задоволено частково.

Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком.

В іншій частині постанову Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року залишено без змін.

Крім цього, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та посадової особи Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Мельника Ю.Р. щодо вжиття дієвих заходів із залучення органу опіки і піклування, спеціаліста у сфері дитячої психології, розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком в межах виконання рішення суду у ВП №70201785 та виконання судового рішення в межах ВП №70201785 у розумні строки в цілому та зобов`язано державного виконавця Мельника Ю.Р. усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП №70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету інтересам неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано бездіяльність першої заступниці начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), представниці Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Бабини Юлії Василівни щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12 та в межах ВП №70201785.

Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) в особі першої заступниці Бабиної Юлії Василівни та інших посадових осіб, до повноважень яких належить вчинення відповідних дій, вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконання покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12.

У задоволенні решти скарги відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18 листопада 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на постанову Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року та касаційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на постанову Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та посадової особи Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржник ОСОБА_2 .

Також, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2024 року задоволено частково скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Люкляна Олега Петровича, державних виконавців Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю.Р., Бутрака А.С. (заінтересована особа боржник ОСОБА_2 ).

Визнано неправомірною бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 про участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Визнано неправомірною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не вжиття ніяких заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.

Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції негайно вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.

У решті вимог скарги відмовлено.

Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції подало апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду від 21 червня 2024 року, однак апеляційний розгляд не закінчений.

Крім цього, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Ю.В. та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 - задоволено частково.

Визнано бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Ю.Р. у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 неправомірною.

Зобов`язано державного виконавця Мельника Ю.Р. усунути порушення у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12.

Визнано бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Начальника Управління Бабини Ю.В. у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 неправомірною.

Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі Начальника Управління Бабини Ю.В. усунути порушення у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 та вжити заходи щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.

У решті вимог скарги відмовлено.

Колегія суддів виходить з того, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Адекватність вжитих заходів має оцінюватись оперативністю їхнього виконання, оскільки плин часу може мати непоправні наслідки для відносин між дитиною та тим із батьків, хто з нею не проживає; не можна виключати застосування санкцій у випадку неправомірної поведінки того з батьків, з яким проживають діти (див. рішення у справах «Пріцция проти Угорщини», заява № 20255/12, пункти 36 та 37, від 11 червня 2013 року, з подальшими посиланнями; а також «Феррарі проти Румунії», заява № 1714/10, пункт 49, від 28 квітня 2015 року).

Звертаючись із скаргою на дії державного виконавця у даному провадженні ОСОБА_1 , як стягувач у виконавчому провадженні, свої доводи фактично зводить до того, що судові рішення у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-4339 св 22) про контакт дитини з батьком, ігноруються, 18 жовтня 2024 року з 18.00 год до 21.00 год суботи 19 жовтня 2024 року за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 , державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельник Ю.Р. не вчиняв заходи примусового виконання рішення №1309/9120/12 в межах ВП № 70201785, а Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Ю.В. не розробило стратегію виконання рішення № 1309/9120/12, відтак протягом десяти років державні виконавці Західного міжрегіонального управління МЮ заходи примусового виконання в значущому і доленосному рішенні № 1309/9120/12 щодо відновлення порушених прав батька про участь у вихованні та спілкуванні з донькою, зводять лише до «повідомлень про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником».

Зважаючи на те, що ухвалу суду першої інстанції, якою вимоги скарги ОСОБА_1 задоволено частково, оскаржує лише ОСОБА_1 та виключно в частині відмови в задоволенні вимог скарги, колегія суддів, слідуючи принципу диспозитивності, законність оскаржуваної ухвали в іншій частині не перевіряє.

Перевіряючи доводи інших апеляційних скарг ОСОБА_1 у справі №1309/9120/12, зокрема, на судові рішення про відмову у відкритті провадження за його скаргами на дії та бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, колегія суддів вже звертала увагу на те, що спір та рішення суду у справі №1309/9120/12, а відтак і їх виконання є такими, що вимагають систематичного вчинення відповідними суб`єктами (сторонами виконавчого провадження, виконавцем) дій з дотриманням вимог закону.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 № 1404-VIII) та положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1, ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тобто гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Використовуючи своє право на звернення до суду зі скаргою та вважаючи дії державного виконавця та ЗМРУ МЮ неправомірними, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у порядку статті 447 ЦПК України.

Так, виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання (п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

В свою чергу, сторони виконавчого провадження та прокурор, як учасник виконавчого провадження, мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом - частина перша статті 19 Закону № 1404-VIІІ.

Аналіз вказаних норм закону дає підстави дійти висновку про те, що для виконання визначених законом функцій, виконавець наділений відповідними повноваженнями, які кореспондуються з правами сторін виконавчого провадження.

Виходячи з положень ст.ст. 1, 2, 18 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази про те, що державний виконавець вчинив необхідні у відповідний час дії чи увесь можливий спектр заходів із виконання рішення суду у справі №1309/9120/12 про контакт батька з дитиною, колегія суддів вважає цілком виправданими висновки місцевого суду про визнання дій/бездіяльності державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича неправомірними та зобов`язання усунути відповідні порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП №70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини.

Поряд з цим, покликаючись на незрозумілість дій із відкриття нових виконавчих проваджень з виконання рішення у справі №1309/9120/12, при цьому таке жодного разу з 2014 року виконано не було, скаржник ОСОБА_1 залишає поза увагою кількість судових проваджень (створених за його ж скаргами), які фактично випливають із одних і тих же доводів останнього, а саме не вчинення виконавцем відповідних дій з виконання виконавчого листа того чи іншого дня року.

Іншими словами, на думку ОСОБА_1 , кожного разу при використанні права побачитися із дитиною згідно графіку побачень, на виконання рішення про його участь у вихованні та спілкуванні з дитиною,однак неможливості реалізації такого, такі обставини є підставою для нової скарги, при цьому з одними і тими ж доводами та вимогами.

При цьому, ОСОБА_1 залишає поза увагою те, що не виконавець, а стягувач і боржник є сторонами виконавчого провадження, тому власне останні зобов`язані вчиняти дії пов`язані із виконанням рішення суду, яке набрало законної сили.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", а не міжрегіональні управління Міністерства юстиції.

Аналогічне положення міститься у статті 1 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Таким чином, за наявності судових рішень про визнання неправомірною бездіяльності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова у справі №1309/9120/12 про участь батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою та зобов`язання Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком, ухвалення повторних рішень з цього приводу не потребується.

Крім цього, будь які часові межі у цьому контексті відсутні, у протилежному випадку кожного дня до вчинення відповідних дій можна було б подавати нові скарги стороною виконавчого провадження.

Таким чином, правовий аналіз наведених вище норм законодавства та встановлених судом фактичних обставини у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що доводи скарги ОСОБА_1 , в задоволенні яких судом відмовлено, висновків суду не спростовують та про протилежне не свідчать.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що згідно із ст.6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені МЮ України в установленому законодавством порядку.

Пунктом 1, 2 Розділу XII «Порядку проведення перевірки законності виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція), передбачено, що перевіряти законність виконавчого провадження мають право: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділах примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень, відділах державної виконавчої служби; начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі; начальник управління забезпечення примусового виконання рішень виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень цього управління та відділах державної виконавчої служби, що йому підпорядковані; начальник відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі; начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.

Посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.

Відповідно до пункту 1 Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 20.04.2016 № 1183/5 (далі Типове положення), відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - Відділ) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, є структурним підрозділом та підпорядковується міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України (далі -міжрегіональне управління юстиції) через відповідні управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - Управління).

Окрім цього, відповідно до підпункту 3 пункту 9 Типового положення начальник Відділу здійснює контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями.

Враховуючи вищенаведене, висновок місцевого суду про те, що державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції під час здійснення професійної діяльності є незалежним, а контроль за діяльністю державних виконавців здійснюється органами примусового виконання рішень, відповідно до ст. 5, 12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відповідає вимогам закону та є обгрунтованим.

Здійснювати контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями має право начальник Відділу відповідно до Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 20.04.2016 № 1183/5.

Таким чином, до повноважень начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не входить виконання судових рішень та контроль за виконанням судових рішень підрозділами державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що на виконання постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12, начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розроблено Комплексну стратегію примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12, за якою визначено, що єдиним дієвим заходом, спрямованим на виконання даного виконавчого документа є залучення спеціаліста психолога, який безумовно забезпечить підтримку дитини у стресових ситуаціях, проаналізує потребу в необхідності встановлення контакту з батьком. Залучення психолога є необхідним для врахування поведінкових особливостей дитини під час спілкування з батьком. Важливим аспектом психологічного супроводу є також встановлення відкритого та довірливого спілкування.

Державному виконавцю при виконанні виконавчого провадження необхідно залучити спеціаліста психолога та надати йому перелік питань, спрямованих на виконання рішення суду, зокрема: оцінка психоемоційного стану дитини; причини та умови, що призвели до відмови дитини від спілкування з батьком; шляхи усунення перешкод у спілкуванні дитини з батьком та встановлення між ними стійкого психологічного контакту, відкритого та довірливого спілкування.

Вказана комплексна програма 27 грудня 2024 року затверджена заступником начальника міжрегіонального управління начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з тим, що вимоги скарги про визнання бездіяльності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника управління Бабини Юлії Василівни (іншої посадової особи) щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12 та в межах ВП № 70201785 щодо долучення до вжиття належних заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12 та ігнорування постанови, що 08 березня 2023 року виніс Верховний Суд у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22), а також постанови, що 19 вересня 2024 року виніс Львівський апеляційний суд у справі № 1309/9120/12 (пров. № 22-ц/811/674/24), зобов`язання Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі начальника управління Бабини Юлії Василівни (інших посадових осіб) вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12, - і з метою виправлення недоліків в роботі державних виконавців (інших посадових осіб) утворити виконавчу групу щодо реальної потреби цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків; в повноті дослідити інші фактори 10 річного примусового виконання доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12, з чим здійснити оцінку в дотримання найкращих інтересів дитини, яка, «вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків та потребує цільової підтримки», не підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги, які є обґрунтуванням вимог поданої ОСОБА_1 скарги зводяться до суб`єктивного трактування вимог закону та спірних правовідносин, однак про помилковість висновків районного суду не свідчать.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, як таку, що постановлена з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 жовтня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк