ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1598/25Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М.
Провадження № 22-ц/817/970/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу № 601/1598/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 червня 2025 року (ухвалене суддею Шульгач Н.М., дати складення повного тексту судового рішення не зазначено) в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі - ГУНП в Тернопільській області, відповідач) про відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 30 листопада 2023 року близько 10 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Шевроле Нива, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул.Шевченка в м.Почаїв, був зупинений працівником поліції Касімовим В.В., який оформив постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч.2 ст.122 та ч.5 ст.121 КУпАП. Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 січня 2024 року в справі №601/3473/23 постанову скасовано, а матеріали справи надіслано на новий розгляд до ГУНП в Тернопільській області. Підставою звернення до суду з даним позовом є порушення державною особою в особі ГУНП в Тернопільській області права на захист під час складання постанови.

В межах даного позову позивачу завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав через умисне, безпідставне, протиправне, свавільне позбавлення поліцейським гарантованого статтею 59 Конституції України права на безоплатну первину правничу допомогу, на безоплатну вторинну правничу допомогу, на правничу допомогу адвоката на платній основі, що викликало стан постійного стресу, який полягав в мимовільному та надмірно тривалому відчутті тремору у всьому тілі, в прискореному серцебитті, в тремтінні рук, що мало наслідком необхідність прийняти заспокійливі ліки, у порушенні звичних та комфортних умов проживання його та членів його родини, що спричиняє позивачу не лише матеріальні витрати, а й витрати значного обсягу часу і емоційних затрат, що негативно впливає на здоров`я; у відчуттях тривалої та постійної тривоги, хвилювання, безсоння, роздратування; у душевних стражданнях та приниженнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо себе, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність та інші негативні переживання.

У зв`язку з наведеним позивач просив стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 2000 грн та судові витрати.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 червня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у даній справі правовою підставою для відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди є позбавлення інспектором поліції права водія на правничу допомогу під час розгляду адміністративної справи та складання постанови серії БАД № 824766 від 30 листопада 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 та ч.5 ст.121 КУпАП. Зазначає, що внаслідок вищевказаної обставини позивач зазнав психологічних страждань, розчарування та незручності.

У зв`язку з викладеним, позивач просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

21 серпня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ГУНП в Тернопільській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки суперечить дійсним обставинам справи, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 червня 2025 року є законним та обґрунтованим. Судом належним чином досліджено всі матеріали справи та вирішено спір у відповідності до законодавства.

За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна даного позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 січня 2024 року в справі №601/3473/23 позов ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області про визнання протиправними дій працівника поліції, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задоволено частково. Постанову серії БАД №824766 від 30 листопада 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.5 ст.121КУпАП, скасовано, а матеріали справи надіслано на новий розгляд до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області. В решті позову відмовлено.

Зазначеним судовим рішення встановлено, що ОСОБА_1 повідомив працівнику поліції та надав письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що бажає скористатися правом на участь у справі захисника, ознайомитися з доказами, проте працівник поліції не забезпечив реалізацію права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на правову допомогу.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2024 року рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 січня 2024 року у справі №601/3473/23, залишено без змін.

Згідно виписки, даної для проходження МСЕК від 03.10.2012, ОСОБА_1 хворіє на хворобу щитовидної залози рТ3N1aM0, папілярний варіант. Гіпотиреоз, тяжка форма.

Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, ІІ група інвалідності.

ОСОБА_1 є багатодітним батьком та має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 .

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 на даний час є безробітним.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про національну поліцію» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно із частини третьої статті 19 Закону України «Про національну поліцію» держава, відповідно до закону, відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Статтею 56 Конституції України визначено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Цивільно-правову відповідальність можна поділити на договірну та позадоговірну (деліктну).

Позадоговірна відповідальність наступає за відсутності договірних відносин між учасниками.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Підставою даного позову є посилання позивача на позбавлення інспектором поліції ОСОБА_1 права на правничу допомогу під час розгляду адміністративної справи та складання постанови серії БАД № 824766 від 30 листопада 2023 року, а тому спеціальні норми, передбачені частиною першою статті 1176 ЦК України, застосуванню не підлягають.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за статтями 1173, 1174 ЦК України є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є предметом доказування по справі.

Відповідно до статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Окрім того, порядок відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади врегульовано спеціальною нормою, що міститься у статті 1174 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

Як роз`яснено у пунктах 3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Звертаючись до суду позивач ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок незаконних дій органу поліції, які полягали в порушенні права на захист під час складання постанови серії БАД № 824766 від 30 листопада 2023 року, він був обмежений в гарантованих Конституцією України правах, в зв`язку із чим йому завдано моральних страждань, які він оцінює в розмірі 2000 грн.

З позовної заяви слідує, що викладені у позові обставини ОСОБА_1 підтверджує рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 січня 2024 року в справі №601/3473/23.

Із змісту рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 січня 2024 року в справі №601/3473/23, яким частково задоволено позов ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області та скасовано постанову серії БАД № 824766 від 30 листопада 2023 року, вбачається, що підставою скасування постанови судом слугувало те, що працівник поліції не забезпечив реалізацію права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на правову допомогу.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 не долучено належні та допустимі докази, підтверджуючі факт моральних та душевних страждань чи реабілітації, завдання шкоди діловій репутації із підстав, які зазначені у позові.

Апеляційний суд зазначає, що скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності свідчать про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження процесуальних рішень інспектора патрульної поліції та не є безумовним та безспірним доказом неправомірності процесуальних рішень, які потягла заподіяння позивачу моральної шкоди.

Сам факт скасування постанови інспектора поліції та закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, ураховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням суду. Наведеними рішеннями суду не установлено усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/262/18, від 22 січня 2025 року в справі № 335/6977/22.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної позивачу на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у позовній заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 червня 2025 року - залишити без змін.

Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції - залишити в межах, ними понесених.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 16 жовтня 2025 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

Н.М. Храпак