Справа № 464/2805/23 Головуючий у 1 інстанції: Сабара Л.В.
Провадження №22-ц/811/1559/25
Провадження № 22-ц/811/1560/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника АТ «Банк Кредит Дніпро» - Сухая М.В.,

ОСОБА_1 - Фостяка О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 16 квітня 2025 року та на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 28 квітня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

у березні 2025 року Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» звернулось до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування заяви покликається на те, що постановою Львівського апеляційного суду від 08.07.2024 року скасовано рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15.01.2024 року та ухвалено нове рішення, яким зобов`язано АТ «Банк Кредит Дніпро» провести перерахунок заборгованості за кредитним договором № 4787-КР від 07 березня 2018 року та зменшити суму заборгованості за безпідставно нараховані суми прострочених комісій, відсотків, плати за обслуговування, що становить 89571,73 грн. На виконання вказаного судового рішення, 03.03.2025 року Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчий лист. 12.03.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Сіщуком В.В. на підставі даного виконавчого листа відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_1. Зазначає, що 17.10.2024 року банком виконане вищевказане судове рішення в добровільному порядку та перераховано заборгованість за кредитним договором № 4787-КР від 07 березня 2018 року. Оскільки АТ «Банк Кредит Дніпро» добровільно виконано постанову Львівського апеляційного суду від 08.07.2024 року, вважає, що виконавчий лист №464/2805/23 слід визнати таким, що не підлягає виконанню на підставі ст. 432 ЦПК України.

З наведених підстав просить визнати виконавчий лист №464/2805/23 від 03.03.2025 року, виданий на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 08.07.2024 року, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 16 квітня 2025 року у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

21 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - Фостяк Олег Ярославович звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення.

В обгрунтування заяви покликається на те, що 15.04.2025 року між ОСОБА_1 та адвокатом Фостяком О.Я. укладено договір про надання адвокатської допомоги. Згідно акту приймання-передачі наданих послуг адвокатом були надані наступні послуги: ознайомлення із матеріалами справи №464/28025/23 за заявою АТ «Банк Кредит Дніпро» в процесі виконання судового рішення, їх опрацювання та підготовка пояснень; підготовка та подання заяви про приєднання доказів до матеріалів справи №464/28025/23; представництво та захист інтересів Замовника у Сихівському районному суді м. Львова при розгляді справи №464/2805/23 (участь в судовому засіданні 16.04.2025); підготовка та подання заяви про винесення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у справі №464/2805/23. Відтак, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу становлять 20 000 грн., що є реальними, необхідними та співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг. З наведених підстав просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з АТ «Банк Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 28 квітня 2025 року заяву задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 гривень.

В решті заяви відмовлено.

Ухвали суду оскаржило Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвали суду є незаконними та необґрунтованими, постановлені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи..

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що банком здійснено перерахунок заборгованості за кредитним договором № 4787-КР від 07 березня 2018 року, що існувала у ОСОБА_1 станом на 17.10.2024 року у розмірі 212194,89 грн., тоді як згідно з постановою Львівського апеляційного суду від 08.07.2024 року, яка підлягає виконанню згідно з виконавчим листом №464/2805/23, виданим 03.03.2025 року Сихівським районним судом м. Львова, перерахунку підлягає заборгованість, що утворилась до ухвалення вказаного судового рішення, а саме за період часу з 07 березня 2018 року до 30 липня 2020 року. Зазначає, що банком добровільного виконано постанову Львівського апеляційного суду від 08.07.2024 року та здійснено перерахунок шляхом зменшення суми заборгованості за безпідставно нараховані суми прострочених комісій, відсотків, плати за обслуговування, що становить 89571,73 грн., що підтверджується випискою та меморіальним ордером. Стверджує, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права та у цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Вказує, що в матеріалах справи відсутній попередній розрахунок суми судових витрат, що відповідно до частини другою статті 134 ЦПК України у є підставою для відмови ОСОБА_1 у відшкодуванні відповідних судових витрат. Крім того, п.п. 5.1 договору про надання адвокатської допомоги від 15.04.2025 року передбачено, що замовник здійснює оплату за цим договором протягом 5 календарних днів з дати підписання акту здачі-приймання виконаних робіт, передбаченого п. 4.1., однак доказів сплати коштів станом на 22.04.2025 року позивачем не надано.

З наведених підстав просить:

ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 16.04.2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати виконавчий лист №464/2805/23 від 03.03.2025 року, виданий на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 08.07.2024 у справі №464/2805/23, таким, що не підлягає виконанню.

ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28.04.2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення АТ «Банк Кредит Дніпро» Сухая М.В. на підтримання доводів апеляційних скарг на ухвали суду, заперечення ОСОБА_1 , його представника Фостяка О.Я. щодо задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвал суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги на ухвали суду не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи АТ «Банк Кредит Дніпро» в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що з виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснив перерахунок заборгованості за кредитним договором № 4787-КР від 07 березня 2018 року, що існувала у ОСОБА_1 станом на 17.10.2024 (212 194,89 грн.), тоді як згідно з постановою Львівського апеляційного суду від 08.07.2024, яка підлягає виконанню згідно з виконавчим листом №464/2805/23, виданим 03.03.2025 Сихівським районним судом м. Львова, перерахунку підлягає заборгованість, що утворилась до ухвалення вказаного судового рішення, а саме за період часу з 07 березня 2018 року до 30 липня 2020 року, що не є доказом виконання судового рішення, а заявником не надано інших доказів, які б свідчили про добровільне виконання боржником АТ «Банк Кредит Дніпро» судового рішення або наявність інших причин для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення Іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 рокуу справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.

Постановою Львівського апеляційного суду від 08.07.2024 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Фостяка О.Я. задоволено, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 січня 2024 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано АТ «Банк Кредит Дніпро» провести перерахунок заборгованості за кредитним договором № 4787-КР від 07 березня 2018 року та зменшити суму заборгованості за безпідставно нараховані суми прострочених комісій, відсотків, плати за обслуговування, що становить 89 571,73 грн.

На виконання вказаного судового рішення, 03.03.2025 Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчий лист №464/2805/23.

З матеріалів справи вбачається, що 12.03.2025 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Сіщуком В.В. відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа №464/2805/23, виданого 03.03.2025 Сихівським районним судом м. Львова, про зобов`язання АТ «Банк Кредит Дніпро» провести перерахунок заборгованості за кредитним договором № 4787-КР від 07 березня 2018 року та зменшити суму заборгованості за безпідставно нараховані суми прострочених комісій, відсотків, плати за обслуговування, що становить 89 571,73 грн.

Звернення до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконання, а також доводи апеляційної скарги, позивач обґрунтовує тим, що АТ «Банк Кредит Дніпро» в добровільному порядку виконало постанову Львівського апеляційного суду від 08.07.2024, а саме 17.10.2024 здійсненило перерахунок заборгованості за кредитним договором № 4787-КР від 07 березня 2018 року та зменшило суму заборгованості за безпідставно нараховані суми прострочених комісій, відсотків, плати за обслуговування, що становить 89 571,73 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру та випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 .

З копії меморіального ордеру №14601 від 17.10.2024 та випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 17.10.2024 до 17.10.2024 вбачається, що 17.10.2024 АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснив перерахунок заборгованості за кредитним договором № 4787-КР від 07 березня 2018 року, а саме зменшив заборгованість на суму, що становить 89 571,73 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що з наведеної виписки вбачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснив перерахунок заборгованості за кредитним договором № 4787-КР від 07 березня 2018 року, з врахуванням суми заборгованості, що існувала у ОСОБА_1 станом на 17.10.2024 (212194,89 грн.), тоді, як вірно зазначив суд першої інстанції, згідно з постановою Львівського апеляційного суду від 08.07.2024, яка підлягає виконанню згідно з виконавчим листом №464/2805/23, виданим 03.03.2025 Сихівським районним судом м. Львова, перерахунку підлягає заборгованість, що утворилась до ухвалення вказаного судового рішення, а саме за період часу з 07 березня 2018 року до 30 липня 2020 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що боржник АТ «Банк Кредит Дніпро» інших доказів, які б свідчили про добровільне виконання судового рішення або наявність інших причин для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, суду не надав, та вважає доводи апелянта про добровільне виконання постанови Львівського апеляційного суду з посланням на здійснення перерахунку заборгованості за кредитним договором № 4787-КР від 07 березня 2018 року з врахуванням суми заборгованості, яка була нарахована банком ОСОБА_1 вже після ухвалення судових рішень, не свідчить про добровільне виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З відповіді приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Сіщука В.В. від 16.04.2025 вбачається, що в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 станом на день надання відповіді жодних повідомлень АТ «Банк Кредит Дніпро» щодо зменшення суми заборгованості на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 08.07.2024 року у справі №464/2805/23, не надходило.

Відомостей про те, що АТ «Банк Кредит Дніпро» зверталось до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Сіщука В.В. з повідомленням про добровільне виконання судового рішення згідно за виконавчим листом №464/2805/23, виданим 03.03.2025 Сихівським районним судом м. Львова, матеріали справи не містять.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа №464/2805/23, виданого 03.03.2025 Сихівським районним судом м. Львова, таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим правомірно відмовив у задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Постановляючи ухвалу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що неподання попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат, а тому враховуючи принцип співмірності, реальності та розумності витрат на правничу допомогу, зважаючи на заперечення відповідача щодо їх розміру, дійшов висновку про стягнення з АТ «Банк Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.2 ст.134 ЦПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Застосування відповідних положень статті 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників.

Аналіз статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, тобто, неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08иквітня 2021 року у справі №161/20530/18.

Наведене спростовує доводи апелянта в цій частині доводів апеляційної скарги.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі№ 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Частина третя статті 137 ЦПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (постанова ВП ВС 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Фостяком О.Я. надано наступні докази: ордер на надання правничої допомоги серії ВС №1362085 від 15.05.2025, копію договору про надання адвокатської допомоги, укладеного 15.04.2025 між ОСОБА_1 та адвокатом Фостяком О.Я., за умовами якого останній зобов`язався надати адвокатську допомогу щодо захисту прав і законних інтересів позивач під час розгляду заяви АТ «Банк Кредит Дніпро» в процесі виконання судового рішення №464/2805/23, копію акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 18.04.2025 відповідно до договору про надання адвокатської допомоги від 15.04.2025.

Так, відповідно до вказаного акту, адвокат Фостяк О.А. виконав, а ОСОБА_1 прийняв наступні види робіт щодо представництва інтересів останнього при розгляді Сихівським районним судом м. Львова справи №464/2805/23 за заявою АТ «Банк Кредит Дніпро» щодо виконання судового рішення, а саме: вивчення та опрацювання законодавства та судової практики, ознайомлення із матеріалами справи, їх опрацювання та підготовка пояснень, підготовка та подання заяви про приєднання доказів до матеріалів справи, представництво та захист інтересів ОСОБА_1 у судовому засіданні, підготовка та подання заяви про ухвалення додаткового рішення. Вартість наданих послуг (винагорода) становить 20 000,00 грн.

Разом з тим, відповідно принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

При визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з реальності та розумності розміру таких.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який з урахуванням складності справи та обсягу виконаної адвокатом роботи, часу, витраченого адвокатом на надання послуг в межах розгляду даної заяви, а саме кількості судових засідань, що відбулись, поданих процесуальних документів адвокатом до суду, відсутність доказів про те, що останній ознайомлювався з матеріалами справи, тоді як вказана послуга включена до акту наданих послуг, врахував заяву представника відповідача в частині необхідності зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу.

З вразуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, суд першої інстанції щодо доводів сторони відповідача про відсутність доказів розрахунку позивача за надані адвокатом послуги у даній справі, вірно зазначив що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Вищенаведене спростовує доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваної ухвали у зв`язку з відсутністю доказів сплати коштів станом на 22.04.2025 року.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 та стягнення витрат на професійну правничу допомогу, яку суд стягнув в розмірі 1000.0 грн.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувані ухвали суду постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 16 квітня 2025 року та на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 28 квітня 2025 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 16 квітня 2025 року та ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 17.10.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк