ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8264/25 Справа № 175/9729/24 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 24.04.2023 року між Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_2 (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №УA273344.

Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов?язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mercedes Benz», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

У відповідності до умов вказаного Договору страхування Позивач взяв на себе зобов?язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

02.05.2023 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mercedes», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », допустив зіткнення з транспортним засобом «Mercedes Benz», державний номерний знак « НОМЕР_3 ».

Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська по справі №199/4112/23 від 30.05.2023 року відповідача було визнано винним у адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти.

На підставі вище зазначених страхового акту АТ «СК «Країна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 103 901,40 грн.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована за полісом обов?язкового страхування, то керуючись ст. ст. 22 та 29 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» було відшкодовано шкоду Страховою компанією Відповідача у розмірі 52 288,53 грн.

Отже, на думку позивача, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить: 51 612,87 грн.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»» завданні збитки у порядку регресу у розмірі 51612,87 грн. Вирішити питання стосовно судових витрат.

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі АТ «Страхова компанія «Країна»», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.04.2023 року між Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_2 (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №УA273344.

Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов?язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mercedes Benz», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

У відповідності до умов вказаного Договору страхування Позивач взяв на себе зобов?язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

02.05.2023 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mercedes», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », допустив зіткнення з транспортним засобом «Mercedes Benz», державний номерний знак « НОМЕР_3 ».

Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до Постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська по справі №199/4112/23 від 30.05.2023 року Відповідача було визнано винним у адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти.

На підставі вище зазначених страхового акту АТ «СК «Країна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 103 901,40 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги недоведені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-IV (чинного на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону №1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:

- з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

- з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП;

- з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

- з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Аналогічний правовий висновок зроблено також у постановах Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №755/7666/19 та від 12.07.2023 у справі №591/1861/22.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно зазначив, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.

Відповідно до статті 29 Закону №1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що копія платіжної інструкції №38449, від 04 вересня 2023 року на користь АТ «СК «Країна»» має відшкодування саме за страхову подію від 02.05.2023 року, оскільки додатково не надано до суду обґрунтування чому ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» виплатила лише суму збитку у розмірі 52288,53 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що при здійсненні обрахунку страхового відшкодування страховик відповідача застосував до транспортного засобу «Mercedes Benz», державний номерний знак « НОМЕР_3 », Методику товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження цих доводів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сам факт перерахунку ТДВ СК «Альфа-Гарант» 52288,53 грн страхового відшкодування без розрахунку сум такого відшкодування, зокрема, коефіцієнта зносу деталей, які підлягають заміні, не свідчить про відсутність обов`язку страхової компанії покрити всю майнову шкоду в межах ліміту 160000 грн, та можливо, спір між АТ «СК «Країна» та ТДВ СК «Альфа-Гарант» щодо страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо ненадання позивачем доказів того, що виплачене ним страхове відшкодування не повинно покриватися ТДВ СК «Альфа-Гарант», в якій застрахована цивільна відповідальність відповідача, а також не зазначено, яку саме суму складає коефіцієнт зносу деталей автомобіля «Mercedes Benz», державний номерний знак « НОМЕР_3 », які підлягають заміні, чи яка сума становить втрату товарного вигляду, адже саме вказані витрати не підлягають відшкодуванню за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з`ясував обставини справи та надав вірну оцінку доказам у справі, а тому ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»- залишити без задоволення.

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 жовтня 2025 року .

Судді: