КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 жовтня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Нікіпеловою Катериною Євгенівною , на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області в складі судді Кухленка Д.С., щодо відмови в забезпеченні доказів, постановлену в м. Ірпені та занесену до протоколу судового засідання 22 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із даним позовом, просив в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію ринкової вартості частки транспортного засобу Suzuki NEW SX4 д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 326 190 грн.

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом, просила визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль Suzuki NEW SX4 д.н.з. НОМЕР_1 , квартиру АДРЕСА_1 , мисливську зброю, меблі та побутову техніку загальною вартістю 198209,01 грн. Здійснити поділ майна подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на частини квартири АДРЕСА_1 , автомобіль Suzuki NEW SX4 д.н.з. НОМЕР_1 , стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію 17,77 % вартості автомобіля у розмірі 86651 грн., визнати за ОСОБА_3 право власності на частини квартири АДРЕСА_1 , мисливську зброю, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості мисливської зброї у розмірі 69012,82 грн. Визнати за ОСОБА_3 право власності на меблі та побутову техніку згідно наданого переліку загальною вартістю 110403,17 грн. Визнати за ОСОБА_1 право власності на меблі та побутову техніку згідно наданого переліку загальною вартістю 87805,84 грн. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за нерівність часток при поділі меблів та побутової техніки у розмірі 22597,33 грн.

28 травня 2025 року представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - Нікіпелова К.Є. звернулася до суду з клопотанням про забезпечення доказів, просила забезпечити докази шляхом покладення зобов`язання на відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 надати відповіді на поставлені ОСОБА_1 запитання протягом 15 днів з моменту постановлення відповідної ухвали; за результатами розгляду клопотання постановити ухвалу в письмовій формі, яка є окремим процесуальним документом, який підписується суддею і додається до справи, а не лише внесена до протоколу судового засідання.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 22 липня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено представнику відповідача (позивача за зустрічним позовом) Нікіпеловій К.Є. у забезпеченні доказів.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 в особі представника Нікіпелової К.Є. , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 22 липня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про забезпечення доказів шляхом покладення зобов`язання на відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 надати письмові відповіді в порядку ст. 93 ЦПК України, вирішити питання щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що позивачем за зустрічним позовом використано процесуальне право письмового опитування відповідача як свідка за умовами ст. 93 ЦПК України. Необхідність такого процесуального права була зумовлена тим, що предметом поділу спільного майна подружжя в межах справи № 757/32805/22-ц є великий обсяг активів, а саме квартира, транспортний засіб, мисливська зброя, рухоме майно - меблі та побутова техніка.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 ЦПК України учасник справи, якому поставлено питання позивачем за зустрічним позовом, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті.

Вичерпні відповіді ОСОБА_3 на поставлені ОСОБА_1 запитання є доказом, на підставі якого суд першої інстанції зможе з`ясувати всі обставини справи щодо поділу спільного майна подружжя та розглянути справу по суті. Зокрема, питання № 1 - 7 стосуються безпосередньо обсягу майна, що підлягає поділу між подружжям. Відсутність письмових відповідей на вищезазначені запитання з клопотання про письмове опитування відповідача за зустрічним позовом, на думку позивача, порушує права останньої, оскільки унеможливлює включення цього майна до загального обсягу майна подружжя, що підлягає поділу.

Просила врахувати, що відповідач за зустрічним позовом порушив принцип добросовісності, оскільки не надав належним чином оформленої відповіді на питання письмового опитування в порядку ст. 93 ЦПК України. Зокрема, понад 1,5 роки відповідач за зустрічним позовом взагалі ігнорував та уникав письмового оформлення процесуального документу з відповідями відповідача як свідка на поставлені питання позивача за зустрічним позовом, аргументуючи це тим, що відзив на позовну заяву та інші процесуальні документи вже містять вичерпні відповіді на поставлені питання позивачем за зустрічним позовом. Проте дані аргументи не заслуговують на увагу, оскільки за вимогами ст. 93 ЦПК України відповіді відповідача як свідка мають бути оформлені окремим процесуальним документом за особистим підписом відповідача.

В зв`язку з цим виникла необхідність здійснити забезпечення судом доказів шляхом покладення зобов`язання на відповідача за зустрічним позовом надати відповіді на поставлені запитання у клопотанні про забезпечення доказів, поданому через підсистему «Електронний суд» 28 травня 2025 року.

Звертала увагу, що відповідачем порушено ч. 2 ст. 93 ЦПК України. Деякі питання, поставлені відповідачу за зустрічним позовом, вимагали надання відповідних окремих доказів (письмових чи електронних), проте на жодне з питань посилання та долучення таких доказів всупереч ч. 5 ст. 93 ЦПК України зі сторони відповідача здійснено не було.

Просила врахувати, що опитування відповідача є важливим та єдиним доступним доказом у справі стосовно 1) питання та вимоги ОСОБА_3 щодо поділу грошових коштів за наслідками відчуження ОСОБА_1 транспортного засобу Ford Fiesta д.н.з. НОМЕР_2 , 2) питання поділу рухомого майна, яке самочинно вивіз відповідач з квартири після фактичного припинення шлюбних відносин; 3) питання визначення розміру грошової компенсації ОСОБА_1 за частину мисливської зброї; 4) питання особистої приватної власності ОСОБА_1 на грошові кошти, отримані від відчуження транспортного засобу Ford Fiesta д.н.з. НОМЕР_2 . Отже, керуючись принципом розумності, добросовісності, найлегшим способом встановлення вищезазначеної інформації є саме письмове опитування відповідача за зустрічним позовом в порядку ст. 93 ЦПК України.

Просила врахувати, що відповідач не відмовився від надання відповідей на поставлені питання за умовами ч. 6 ст. 93 ЦПК України, а отже зобов`язаний надати вичерпні відповіді на кожне з питань.

Щодо порушень норм процесуального права, зазначала, що клопотання про забезпечення доказів шляхом покладення зобов`язання на відповідача надати письмові відповіді в порядку ст. 93 ЦПК України було подано 28 травня 2025 року, і всупереч ч. 2 ст. 118 ЦПК України фактично розглянуто та занесено до протоколу судового засідання 22 липня 2025 року, отже зі спливом майже 2 місяців.

Відповідно до ч. 5 ст. 118 ЦПК України за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд мав постановити ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви. Однак з невідомих стороні позивача причин відповідна ухвала не оформлювалася окремим документом у паперовій формі.

Крім того, одним із завдань судового розгляду справи є визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів. В той же час суд першої інстанції не врахував наведені обставини, допустив порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення доказів, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення протокольної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує права сторони позивача за зустрічним позовом.

Наголошувала, що безпосереднє дослідження доказів тісно пов`язане зі змістом судового доказування, оскільки він є способом сприйняття судом доказів, а також з дотриманням правил про належність та допустимість доказів. Відповідно до принципу безпосередності дослідження судових доказів має проводитися таким чином, щоб суд мав реальну можливість особисто ознайомитися з доказами, які є у справі (постанова Верховного Суду від 27 липня 2021 року у справі № 357/4897/20).

Повідомляла про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат в розмірі 14484,48 грн.

Від позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 22 липня 2025 року - без змін, посилаючись на те, що норми процесуального закону не передбачають такого виду забезпечення доказів, як зобов`язання відповідача надати письмові відповіді в порядку ст. 93 ЦПК України. Це пов`язано з тим, що суд може зобов`язати відповідача надати відповіді, які стосуються справи, не застосовуючи механізм забезпечення доказів.

Звертав увагу, що ОСОБА_3 двічі надавав відповіді на питання, поставлені у заяві позивача за зустрічним позовом про письмове опитування в порядку ст. 93 ЦПК України, що зафіксовано у записах судових засідань.

Звертав увагу, що клопотання про забезпечення доказів було подане 28 травня 2025 року, в той час як підготовче провадження було закрите ухвалою суду від 22 січня 2025 року.

Таким чином, у ОСОБА_1 були всі можливості заявити клопотання про забезпечення доказів до закінчення підготовчого провадження, а не через 4 місяці.

Таким чином, клопотання про забезпечення доказів не могло бути задоволене з тих підстав, що всупереч ст. 83 ЦПК України подане після закриття підготовчого провадження; відповідач за зустрічним позовом двічі в судових засіданнях надав відповіді на всі питання, поставлені у заяві про письмове опитування; норми процесуального закону не передбачають такого виду забезпечення доказів.

В судове засідання 15 жовтня 2025 року з`явився представник відповідача ОСОБА_3., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлялись.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Нікіпелової К.Є. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із її перебуванням в м. Одеса у відрядженні для супроводу інших справ в Одеському апеляційному суді. Будь-яких доказів на підтвердження даних обставин до клопотання надано не було, в зв`язку з чим апеляційний суд дійшов висновку про його необґрунтованість.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п. 2, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі № 359/6678/19, провадження № 61-17877св23).

Враховуючи наведене, оскільки сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, їх неявка не перешкоджає розгляду справи, представником ОСОБА_1 не надано доказів поважності причин неявки в судове засідання, а також з урахуванням необхідності розгляду справи в передбачений законом строк, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість проведення судового засідання у відсутності нез`явившихся учасників справи.

Вирішуючи питання щодо наявності процесуальних підстав для оскарження ухвали суду першої інстанції, занесеної до протоколу судового засідання, апеляційний суд виходить із наступного.

Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал (частина друга статті 258 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої, п`ятої та восьмої статті 259 ЦПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.

Усі судові рішення викладаються письмово у паперовій та електронній формах.

Постановлення судом першої інстанції ухвали, не виходячи до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання не змінює вимоги пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК України про те, що такий вид ухвал підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду та не може бути перешкодою у реалізації однієї з основних засад судочинства - забезпечення апеляційного оскарження судового рішення.

Положення частин четвертої, п`ятої статті 259 та частини першої статті 353 ЦПК України не ставлять можливість реалізації учасником справи права на апеляційне оскарження певного кола ухвал місцевого суду в залежності від їх поділу на протокольні та такі, що оформлені окремим документом, як і не містять заборони оскарження в апеляційному порядку протокольних ухвал.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2019 у справі № 903/381/18, від 23 вересня 2020 року в справі № 756/12128/15-ц, від 11 листопада 2020 року у справі № 925/1142/18, від 20 травня 2021 року у справі № 904/4013/20, від 29 червня 2022 року в справі № 554/7291/19 (провадження № 61-771св22).

Відтак, ухвали суду першої інстанції, занесені до протоколу судового засідання, підлягають оскарженню в загальному порядку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що в грудні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, який мотивував тим, що 22 вересня 2017 року уклав з відповідачем шлюб, розірваний рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2023 року у справі № 361/7819/23. За час перебування сторін у шлюбі ними було придбано транспортний засіб Suzuki NEW SX4 д.н.з. НОМЕР_1 , право власності на який було зареєстровано на відповідача. Згодом ОСОБА_3 стало відомо, що 18 листопада 2023 року відповідач відчужила транспортний засіб без його згоди. На які цілі відповідачем було витрачено грошові кошти від продажу, йому невідомо, оскільки на момент продажу вони не проживали однією сім`єю. Як вбачається з цінової довідки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності ПП «Приват Інвеста», ринкова вартість подібного за своїми якостями транспортного засобу Suzuki NEW SX4, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 652 380 грн. Оскільки транспортний засіб є неподільною річчю, а також зважаючи на те, що відповідач його відчужила, вважав, що має право на грошову компенсацію в розмірі ринкової вартості транспортного засобу.

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом про поділ майна подружжя, який мотивувала тим, що 22 вересня 2017 року уклала з відповідачем шлюб, розірваний рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2023 року у справі № 361/7819/23. В період перебування у шлюбі сторонами було придбано: 1) 08 грудня 2018 року транспортний засіб Suzuki NEW SX4 д.н.з. НОМЕР_1 , право власності зареєстроване за ОСОБА_1 , 2) 07 березня 2019 року - квартиру АДРЕСА_1 , право власності зареєстроване за ОСОБА_1 . У зв`язку з придбанням квартири подружжям здійснювався спільно ремонт, придбання необхідних будівельних матеріалів, побутової техніки, обладнання, меблів; 3) у 2021 та 2022 році придбано мисливську зброю.

Викладаючи власну позицію щодо порядку поділу автомобіля Suzuki, звертала увагу, що автомобіль був придбаний ОСОБА_1 частково за особисті кошти, що були отримані від продажу іншого автомобіля, придбаного нею до укладення шлюбу (06 квітня 2013 року), а саме Ford Fiesta д.н.з. НОМЕР_2 .

Викладаючи власну позицію щодо порядку поділу квартири АДРЕСА_1 , зазначала, що квартира придбана ОСОБА_1 у шлюбі з ОСОБА_3 частково за рахунок особистих коштів матері ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , є об`єктом спільного сумісного майна подружжя, підлягає поділу порівну, а тому за кожним з подружжя слід визнати право власності на частини зазначеної квартири.

Викладаючи власну позицію щодо порядку поділу меблів та побутової техніки, вказувала, що після припинення фактичних шлюбних відносин та виїзду ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 , останнім було вивезено частину меблів та побутової техніки. Таким чином, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на решту меблів та побутової техніки, яка залишилась в квартирі, згідно наведеного в зустрічному позові переліку, на загальну суму 87805,84 грн. Оскільки при здійсненні поділу майна подружжя вказані частки не є рівними, тому слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за нерівність часток при поділі рухомого майна.

Викладаючи власну позицію щодо порядку поділу зброї, зазначала, що кожна з трьох одиниць мисливської зброї є неподільною, в зв`язку з чим зброя підлягає залишенню у власності ОСОБА_3 з виплатою грошової компенсації ОСОБА_1 , і для визначення вартості мисливської зброї на час розгляду справи, є необхідність у призначенні судової товарознавчої експертизи.

До зустрічного позову ОСОБА_1 долучено копію рішення від 07 грудня 2023 року про розірвання шлюбу, копію договору купівлі-продажу квартири від 07 березня 2019 року, роздруківки пропозицій магазинів щодо ціни продажу рухомого майна, копії первинних документів щодо придбання рухомого майна, копії виписки операцій за платіжними картками, копію наряду-замовлення на виконання робіт, довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 24 січня 2024 року, роздруківку фотознімків квартири, клопотання про допит свідків, клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

До зустрічного позову ОСОБА_1 також долучено клопотання про письмове опитування відповідача за зустрічним позовом в порядку ст. 93 ЦПК України (а. с. 81 - 83 т. 1), у якому ОСОБА_1 , посилаючись на те, що бажає скористатися своїм процесуальним правом та поставити запитання відповідачу за зустрічним позовом, що стосуються предмету розгляду справи, а саме поділу спільного майна подружжя, просила відповідно до ст. 93 ЦПК України зобов`язати відповідача за зустрічним позовом надати письмові відповіді на наступні запитання, в рамках та на умовах ст. 93 ЦПК України:

1. Враховуючи текст та вимоги первісного позову ОСОБА_3 , спільною сумісною власністю подружжя є виключно транспортний засіб марки Suzuki New SX4 д.н.з. НОМЕР_1 . Просила вказати, чи визнає ОСОБА_3 , що все інше майно (рухоме та нерухоме), хоча й було набуте в шлюбі, є особистою приватною власністю ОСОБА_1 . Просила вказати, чим обумовлене звернення ОСОБА_3 з первісною позовною заявою про поділ спільного майна подружжя тільки в частині транспортного засобу марки Suzuki New SX4 д.н.з. НОМЕР_1 .

2. Просила вказати, чи визнає ОСОБА_3 , що первісний внесок на придбання квартири АДРЕСА_1 , було здійснено за рахунок коштів матері ОСОБА_1 - ОСОБА_5 . Просила обґрунтувати відповідь, і у разі непогодження надати докази внесення особисто ОСОБА_3 первісного внеску за придбання квартири.

3. Просила вказати конкретну дату, коли ОСОБА_3 виїхав з адреси спільного з ОСОБА_1 проживання - квартири АДРЕСА_1 .

4. Просила вказати конкретний перелік (опис моделей, артикулів, назв та інших ідентифікуючих характеристик) рухомого майна (меблі, техніка, предмети інтер`єру тощо), вивезення якого ОСОБА_3 було здійснене з квартири АДРЕСА_1 , після фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1 .

5. Просила вказати, чи є у ОСОБА_3 в наявності діючі дозволи на використання (зберігання) мисливської зброї, якщо так, просила надати їх копії.

6. Просила вказати, чи визнається ОСОБА_3 факт особистої приватної власності ОСОБА_1 на транспортний засіб Ford Fiesta д.н.з. НОМЕР_2 протягом 2013 - 2018 років.

7. Просила вказати, коли востаннє (просила вказати конкретну дату) ОСОБА_3 мав доступ до транспортного засобу Suzuki New SX4 д.н.з. НОМЕР_1 , чи пам`ятає він, в якому технічному стані знаходився автомобіль, чи має він будь-які документальні підтвердження справності/несправності/недоліків/показань до планового ремонту даного транспортного засобу, чи здійснювався за ініціативою ОСОБА_3 та за його замовленням технічний огляд даного автомобіля протягом 2022 - 2023 років.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10 червня 2024 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (а. с. 89 - 91 т. 1).

26 червня 2024 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на зустрічний позов, у якому ОСОБА_3 викладав власні аргументи стосовно порядку поділу майна подружжя, зазначеного у зустрічному позову ОСОБА_1 , та обсягу даного майна, просив зустрічний позов задовольнити частково наступним чином: в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , частину рухомого майна згідно переліку, в тому числі мисливську зброю. В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , транспортний засіб Suzuki New SX4 д.н.з. НОМЕР_1 , частину рухомого майна згідно переліку. В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за нерівність часток при поділі майна подружжя в розмірі 292 294,61 грн. На підтвердження доводів ОСОБА_3 ним долучено до відзиву письмові докази: копії фіскального чеку, гарантійного талону, квитанції до прибуткового касового ордеру, видаткових накладних, копію договору постачання, роздруківку інформації про замовлення та оплати меблів, копію додатку до кредитного договору (а. с. 92 - 98 т. 1).

28 червня 2024 року ОСОБА_1 в особі представника Нікіпелової К.Є. подала відповідь на відзив на зустрічний позов, у якому наводила власні аргументи на спростування доводів ОСОБА_3 щодо запропонованого ним способу поділу майна подружжя. На підтвердження доводів ОСОБА_1 нею долучено до відповіді письмові докази: копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, скриншоти листування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо купівлі транспортного засобу і квартири, копії квитанцій (а. с. 119 - 130, 153 - 164 т. 1).

02 липня 2024 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав заперечення в порядку ст. 180 ЦПК України, в яких, не погоджуючись з доводами, викладеними ОСОБА_1 у відповіді на відзив на зустрічний позов, викладав власні аргументи щодо поділу автомобіля Suzuki New SX4 д.н.з. НОМЕР_1 , квартири АДРЕСА_1 та рухомого майна, звертав увагу на алгоритм розрахунку грошової компенсації за результатами поділу меблів та техніки. На підтвердження доводів ОСОБА_3 ним долучено до заперечення письмові докази: копію заяви на оформлення кредитної лінії для придбання товару, копію цінової довідки щодо ринкової вартості транспортного засобу, копію виписку з рахунку (а. с. 185 - 191 т. 1).

16 вересня 2024 року ОСОБА_1 в особі представника Нікіпелової К.Є. подала клопотання про долучення доказів придбання спірного об`єкта рухомого майна, а саме міжкімнатної розсувної перегородки та підтвердження того, що таке придбання здійснювалось не за рахунок грошових коштів ОСОБА_1 (а. с. 218 - 220 т. 1).

16 вересня 2024 року ОСОБА_1 в особі представника Нікіпелової К.Є. подала клопотання про витребування доказів, шляхом витребування у постачальника «Play Vinil» інформації про те, чи дійсно 27 грудня 2021 року ОСОБА_1 було сплачено 10124 грн. на розрахунковий рахунок магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » чи ФОП, пов`язаного з магазином, за товар - програвач Crosley C62 Walnut, просила надати дублікати платіжних документів чи їх належним чином засвідчені копії; також просила підтвердити чи спростувати, що ОСОБА_1 було повернуто до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зазначений програвач та акустичні колонки triangle Elara LN01A White, якщо так, то просила повідомити, чи складався між сторонами акт повернення товару, якщо так, то просила надати його копію. Просила надати дублікати платіжних документів чи їх належним чином завірені копії щодо придбання програвача та акустичних колонок. Просила повідомити чи спростувати, що магазином відбулося зарахування оплаченої 27 грудня 2021 року вартості за повернений програвач у розмірі 10124 грн. до оплати (доплати) за програвач Pro-Ject Debut Carbon EVO та акустичні колонки у розмірі 37438,40 грн., та що загальна вартість програвача Pro-Ject Debut Carbon EVO та акустичних колонок насправді склала 47562,40 грн., просила повідомити, якою на поточну дату є ціна програвача та акустичних колонок, а також їх вартість станом на 03 січня 2022 року (а. с. 235 - 237 т. 1).

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 24 лютого 2025 року (а. с. 241 - 242 т. 1).

28 травня 2025 року представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - Нікіпелова К.Є. звернулася до суду з клопотанням про забезпечення доказів, у якому просила забезпечити докази шляхом покладення зобов`язання на відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 надати відповіді на поставлені ОСОБА_1 запитання в порядку ст. 93 ЦПК України протягом 15 днів з моменту постановлення відповідної ухвали; за результатами розгляду клопотання постановити ухвалу в письмовій формі, яка є окремим процесуальним документом, який підписується суддею і додається до справи, а не лише внесена до протоколу судового засідання (а. с. 243 - 245 т. 1).

Обґрунтовуючи заяву, посилалася на зміст ч. 1, 3 ст. 93 ЦПК України, пояснювала, що нею в зустрічній позовній заяві поставлено відповідачу 7 питань, що стосуються предмету позову та відповіді на які сприятимуть всебічному та об`єктивному з`ясуванню обставин даної справи.

В той же час, станом на дату подання даного клопотання 28 травня 2025 року, відповідної заяви свідка від відповідача за зустрічним позовом на адресу позивача за зустрічним позовом не надходило та в матеріалах справи не міститься.

Звертала увагу суду, що вичерпні відповіді ОСОБА_3 на поставлені ОСОБА_1 запитання є доказом, на підставі якого суд першої інстанції зможе з`ясувати всі обставини справи щодо поділу спільного майна подружжя та розглянути справу по суті.

Зокрема, питання № 1 - 7 стосуються безпосередньо обсягу рухомого та нерухомого майна, які були накопичені сторонами під час зареєстрованого шлюбу, що підлягають поділу між подружжям, а також особистого майна позивача за зустрічним позовом. Відсутність інформації, що є відповідями на поставлені у визначеному процесуальним порядком запитання, на думку позивача, порушує права останньої, оскільки унеможливлює реальне встановлення загального обсягу майна подружжя, що підлягає поділу, а також перешкоджає повному та всебічному розгляду даної справи. Крім того, позивач за зустрічним позовом була позбавлена права на зміну предмету та підстав позову після отримання відповідей від відповідача за зустрічним позовом шляхом збільшення своїх позовних вимог в порядку ст. 49 ЦПК України.

Наголошувала, що клопотання про письмове опитування відповідача відповідно до ст. 93 ЦПК України датоване 29 січня 2024 року та міститься в додатках до зустрічної позовної заяви. Відповідач за зустрічним позовом ознайомився з вказаним клопотанням, оскільки подавав відзив на зустрічну позовну заяву 20 липня 2025 року. Проте понад 1,5 роки відповідач за зустрічним позовом ігнорує та уникає письмового оформлення процесуального документу з відповідями відповідача за зустрічним позовом як свідка на поставлені питання позивачем за зустрічним позовом. Пояснення відповідача про те, що відзив на позовну заяву та інші процесуальні документи вже містять вичерпні відповіді на поставлені позивачем питання, вважала такими, що не заслуговують на увагу, оскільки за вимог ст. 93 ЦПК України, відповіді відповідача як свідка мають бути оформлені окремим процесуальним документом за особистим підписом відповідача. Отже, вбачається необхідність здійснити забезпечення судом доказів шляхом покладення зобов`язання на відповідача надати відповіді на поставлені запитання.

В судовому засіданні, яке відбулось 22 липня 2025 року, представником ОСОБА_1 - Нікіпеловою К.Є. усно опитано ОСОБА_3 , в процесуальному статусі позивача, згідно переліку питань, заявлених у клопотанні про письмове опитування в порядку ст. 93 ЦПК України за зустрічним позовом від 29 січня 2024 року, долученому до зустрічному позові, та у клопотанні про забезпечення доказів від 28 травня 2025 року.

Після закінчення опитування ОСОБА_3 представник ОСОБА_1 - Нікіпелова К.Є. підтримала подане нею клопотання про забезпечення доказів від 28 травня 2025 року та просила його задовольнити, а саме забезпечити докази шляхом зобов`язання відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст. 93 ЦПК України, надати письмові відповіді на питання в якості свідка.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 22 липня 2025 року, постановленою в судовому засіданні без оформлення окремого документа та занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено представнику відповідача (позивача за зустрічним позовом) Нікіпеловій К.Є. у забезпеченні доказів (а. с. 243 т. 1).

Повторно відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив із того, що клопотання вже було вирішене шляхом надання можливості поставити усні питання як представнику позивача, так і представнику відповідача, при цьому відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 вже був опитаний в судовому засіданні двічі.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 - 3 т. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначаються, зокрема, докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази; перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 у справі № 367/6751/18-ц, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 520/14132/18, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Процесуальний механізм забезпечення доказів призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто, це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Також, основною складовою обґрунтованості заяви про забезпечення доказів є необхідність доведення обставин, що існують достатні підстави вважати, що такі докази будуть втрачені в подальшому.

Отже, процесуальним порядком та механізмом забезпечення доказів передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення доказів, має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність тощо).

Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2024 року в справі № 643/2791/22 провадження № 61-6411св24, у статтях 90-93 ЦПК України встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає виклик свідків у судове засідання з наданням права задати питання свідкам усім учасникам справи. При цьому суд зобов`язаний попередити свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

Відповідно до частини першої статті 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Допит свідка - це логічна і психологічна діяльність особи, яка бере участь у справі, та суду, спрямована на одержання від свідка усних показань, що мають значення для справи. Допит свідка є процесуальною формою здобуття та дослідження одного із засобів доказування - показів свідка.

Відповідно до ст. 93 ЦПК України учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи, що ним подається до суду, не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.

Учасник справи, якому поставлено питання позивачем, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті.

Відповіді на запитання подаються до суду учасником справи - фізичною особою, керівником або іншою посадовою особою юридичної особи у формі заяви свідка не пізніш як за п`ять днів до підготовчого засідання, а у справі, що розглядається в порядку спрощеного провадження, - до першого судового засідання.

Копія такої заяви свідка у той самий строк надсилається учаснику справи, який поставив письмові запитання.

У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), відповіді на питання щодо обставин справи, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань.

Якщо поставлене запитання пов`язане з наданням відповідних доказів, що підтверджують відповідні обставини, учасник справи разом з наданням заяви свідка надає копії відповідних письмових чи електронних доказів.

Учасник справи має право відмовитися від надання відповіді на поставлені запитання: 1) з підстав, визначених статтями 70, 71 цього Кодексу; 2) якщо поставлене запитання не стосується обставин, що мають значення для справи; 3) якщо учасником справи поставлено більше десяти запитань.

За наявності підстав для відмови від відповіді учасник справи повинен повідомити про відмову іншого учасника та суд у строк для надання відповіді на запитання. Суд за клопотанням іншого учасника справи може визнати підстави для відмови відсутніми та зобов`язати учасника справи надати відповідь.

Водночас, положеннями ч. 1 ст. 92 ЦПК України передбачено, що сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Таким чином, із системного аналізу наведених норм вбачається, що письмове опитування учасників справи як свідків, передбачене ст. 93 ЦПК України, допускається процесуальним законом виключно за їх згодою.

Крім того, апеляційний суд, дослідивши технічний запис судового засідання від 29 липня 2025 року, звертає увагу, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_6 в даному судовому засіданні фактично надав відповіді на питання, поставлені у заяві про письмове опитування, тобто клопотання представника Нікіпелової К.Є. по суті було вирішено.

За даних обставин, у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для задоволення клопотання представника Нікіпелової К.Є. про забезпечення доказів шляхом зобов`язання ОСОБА_3 надати письмові відповіді в порядку ст. 93 ЦПК України.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи наведене, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що деякі питання, поставлені ОСОБА_3 , вимагали надання відповідних окремих доказів (письмових чи електронних), проте на жодне з питань долучення таких доказів зі сторони відповідача не було здійснено всупереч ч. 5 ст. 93 ЦПК України; що опитування відповідача є важливим та єдиним доступним доказом у справі при встановленні обставин, з приводу яких ОСОБА_1 були поставлені її запитання в порядку ст. 93 ЦПК України, і найлегшим способом встановлення цієї інформації є саме письмове опитування відповідача за зустрічним позовом; що відповідач не відмовився від надання відповідей на поставлені питання за умовами ч. 6 ст. 93 ЦПК України, а отже зобов`язаний надати вичерпні відповіді на кожне з питань.

Апеляційний суд враховує, що обома сторонами на підтвердження їх позицій разом із процесуальними заявами по суті справи було надано відповідний обсяг письмових доказів, які підлягатимуть оцінці судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не виконано завдань підготовчого провадження, передбачених ст. 189 ЦПК України, а саме визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач за зустрічним позовом порушив принцип добросовісності, оскільки впродовж 1,5 років не надав належним чином оформленої відповіді на питання письмового опитування в порядку ст. 93 ЦПК України шляхом подання заяви свідка, оформленої відповідним процесуальним документом за особистим підписом позивача, відхиляються апеляційним судом, оскільки є суб`єктивною оцінкою процесуальної поведінки іншого учасника справи, а не передбаченою законом підставою для скасування законної і обґрунтованої ухвали суду.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що всупереч ч. 5 ст. 118 ЦПК України за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви, проте з невідомих причин відповідна ухвала не оформлювалася окремим документом у паперовій формі, апеляційний суд враховує, що наведені вимоги закону не передбачають оформлення ухвали про задоволення чи відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів окремим документом.

Тому постановлення ухвали судом, не виходячи до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання вимогам ч. 5 ст. 118 ЦПК України відповідає.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що відповідно до ч. 2 ст. 118 ЦПК України заява про забезпечення доказів розглядається не пізніше п`яти днів з дня її надходження до суду, а подана позивачем за зустрічним позовом заява була розглянута 22 липня 2025 року зі спливом майже двох місяців, апеляційний суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Разом із тим, у справі, що переглядається, таких обставин апеляційним судом не встановлено.

Також ухвала суду першої інстанції не суперечить принципу безпосередності дослідження судових доказів, на необхідність дотримання якого посилалась ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Таким чином, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції зробив передчасний та помилковий висновок про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення доказів, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує права сторони позивача за зустрічним позовом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з ухвалою суду першої інстанції, не ґрунтуються на законі та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 377, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Нікіпеловою Катериною Євгенівною , залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області щодо відмови в забезпеченні доказів, постановлену та занесену до протоколу судового засідання 22 липня 2025 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.