Справа№ 521/809/24
УХВАЛА

іменем України

01 липня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Роїк Д.Я.

секретаря судового засідання Каліній П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву в залі суду м. Одесі заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , заінтересована особа: ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» про поворот виконання судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

23.05.2025 представник Заявника ОСОБА_1 адвокат Шавров І.І. звернувся до суду через систему «Електронний суд» з заявою про поворот виконання судового наказу. Заява мотивована тим, що судовим наказом від 09.02.2024 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованість.

Судовий наказ було скасовано в судовому порядку, проте заборгованість та витрати на виконавче провадження були стягнуті з ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.3 ст.171 ЦПК України в ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

Згідно із ч. 6 ст. 444 ЦПК України, до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом апеляційної чи касаційної інстанції чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі.

Поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі.

Застосовуючи поворот виконання рішення суду, суд повинен зобов`язати Позивача повернути Відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Судом з`ясовано, що судовим наказом від 09.02.2024 (справа №521/809/24) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 5255 ( п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень 63 копійок, а також судовий збір у розмірі 302,80 грн., сплачений заявником при подачі заяви про видачу судового наказу.

Судовий наказ звернуто до примусового виконання. Приватним виконавцем відкрито ВП №77826450. В порядку примусового виконання судового наказу, 09.04.2024 з ОСОБА_1 було стягнуто 5 558,43 грн., а в подальшому кошти перераховані Стягувачу, виконавче провадження закінчено.

Ухвалою від 07.05.2025 судовий наказ від 09.02.2024 (справа № 521/809/24) скасовано.

На даний час кошти не повернуті Боржнику, що стало підставою для звернення із цією заявою.

Враховуючи те, що стягнення заборгованості здійснювалося на підставі судового наказу від 09.02.2024 (справа № 521/809/24), який ухвалою від 07.05.2025 скасований, сума заборгованості, яка стягнута з ОСОБА_1 підлягає поверненню в порядку повороту виконання судового рішення.

Згідно з постановами державного виконавця від 07.04.2025 основна винагорода приватного виконавця становить 555,84 грн., витрати виконавчого провадження становлять 100 грн., повернення авансового внеску ( депозитивний ) становить 500 грн.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода державного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода державного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди державного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода державного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди державного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди державного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

В силу положень частини 3 статті 45 Закону України «Про виконавче провадження», основна винагорода державного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

При цьому Законом не визначені підстави, умови та порядок повернення основної винагороди державного виконавця та витрат виконавчого провадження.

За своїм змістом винагорода державного виконавця є платою за вчинення заходів примусового виконання рішення, які призвели до повного виконання судових рішень.

Поворот виконання рішення, як гарантія захисту майнових прав особи, полягає у поверненні стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Таким чином, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження у порядку ст. 444 ЦПК України заявнику поверненню не підлягають.

За змістом заяви, ОСОБА_1 заявила вимогу про поворот виконання судового рішення та просить стягнути суму у розмірі 6714,27 грн., з яких стягнута заборгованість у розмірі 5558,43 грн., ( 5255,63 заборгованість +302,80 судовий збір ), виконавчий збір а також сплачені витрати на виконавче провадження у розмірі 1155,84 грн. На підтвердження вимог заявник долучила платіжну інструкцію від 25.04.2025№ 22208,25.04.2025№ 22209, від 25.04.2025 № 22207.

Враховуючи скасування судового наказу, заява ОСОБА_1 в частині стягнення з суми боргу ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» у розмірі 5558,43 грн. підлягає задоволенню.

У частині стягнення з ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» виконавчого збору у розмірі та витрат на виконавче провадження у розмірі 1155,84 грн., то суд не вбачає правових підстав для стягнення таких витрат у порядку ст. 444 ЦПК України.

Аналогічні правові висновки щодо грошових коштів, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача в порядку повороту виконання рішення, викладено в постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року в справі № 363/4918/15-ц (провадження № 61-10851св19) та враховуються апеляційним судом при розгляді даної апеляційної скарги.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 141, 171, 260, 261, 444 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду задовольнити частково.

Допустити поворот виконання судового наказу від 09.02.2024 у справі №521/809/24 шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» (код ЄДРПОУ 26472133) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошових коштів в розмірі 5255,63 грн. та 302,80 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Я. Роїк