УХВАЛА

08 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 205/10002/23

провадження № 61-11924ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання дій незаконними та скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_1 , Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , у якому просила:

- визнати незаконними дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо реєстрації ОСОБА_2 у квартирі

АДРЕСА_1 та видачі довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі від 01 вересня 2020 року № 7991

та від 27 серпня 2015 року № 13283;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради від 23 грудня 2019 року № 692 «Про зміну умов договору найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 »;

- скасувати рішення органу приватизації від 12 листопада 2020 року № 6/51-20, реєстровий номер 51 Л-20 про передачу квартири

АДРЕСА_1 ОСОБА_2 в приватну власність;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру

АДРЕСА_1 , видане Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради 12 листопада 2020 року реєстраційний № 51 Л-20;

- витребувати у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), загальною площею 41, 3 кв. м, житловою площею 25,7 кв. м.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня

2025 року відмовлено Дніпровській міській раді в задоволенні позову.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року змінено в частині правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

19 вересня 2025 року Дніпровська міська рада, засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року в цій справі, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року

і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини

і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка

є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи

те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод),

та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті

ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову,

що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності

й стабільності у цивільних правовідносинах.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна

дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачено, що у 2025 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу

в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2025 року (на час подання касаційної скарги) - 3 028,00 грн.

Предметом спору у цій справі є вимоги про визнання дій незаконними

та скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності

та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися в ціні заявленого позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого

2019 року у справі № 907/9/17).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 21 грудня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Агеєнко В. О., ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . Продаж квартири вчинено за 269 000,00 грн.

З огляду на вказане ціна позову в частині витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння становить 269 000,00 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (3 028 х 250 = 757 000,00 грн).

Стосовно позовних вимог немайнового характеру щодо визнання дій незаконними, скасування рішень та визнання недійсним свідоцтва про право власності,

то ця справа не є справою, яка підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Тому відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України справа

не підлягає касаційному оскарженню.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) в справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно

до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України заявником

у касаційній скарзі не наведено.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України,

які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі

у касаційному порядку.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно

до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно

до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre

v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ

до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі.

У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб

(п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня

2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки Дніпровська міська рада подала касаційну скаргу на судові рішення, що згідно з положеннями ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року

у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання дій незаконними та скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська