Провадження № 6/369/512/25
УХВАЛА

ІМЕНЕНМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року м.Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Хацько Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Погрєбної З.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України про видачу дубліката виконавчого документа по цивільній справі за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

14 жовтня 2025р. до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява Моторно (транспортного) страхового бюро України про видачу дубліката виконавчого документа по цивільній справі № 754/17252/18 за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.

В обґрунтування заяви представник заявника зазначив, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.06.2019р. у справі №754/17252/18 за позовом МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат 16401,49 грн., витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 370 грн., а всього 16 771,49 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України судовий збір у розмірі 1762 грн.

До Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було направлено заяву про відкриття виконавчого провадження № 182 від 02.10.2019р. на підставі виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.06.2019р. На сайті автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні будь-які відомості щодо даного провадження. Неодноразово направлялись скарга до ВДВС, яка залишена без відповіді. Представник позивача звертався із скаргою №15 від 26.03.2025 про повернення виконавчого листа на адресу стягувача. Вишневий відділ ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) залишив без відповіді і відповідного реагування отриманий лист, тобто виконавчий лист так і не був повернутий стягувачу. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.06.2019 по справі №754/17252/18 є невиконаним, та виконавча служба, не повернула виконавчий лист та не повідомила про це стягувача.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені, про що в матеріалах справи є відповідні докази.

Відповідно до положень ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи відбувається за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає за можливе в задоволенні заяви відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.06.2019р. у справі № 754/17252/18 частково задоволені позовні вимоги Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат 16401,49 грн., витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 370 грн., а всього 16 771,49 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України судовий збір у розмірі 1762 грн.

Дата набрання рішенням суду законної сили 05.08.2019року, згідно відмітки в обліково-статистичній картці на цивільну справи №754/17252/18.

Згідно поштового повідомлення, яке знаходиться в матеріалах цивільної справи, виконавчий лист та заочне рішення по справі було отримано стягувачем Моторно (транспортного) страховим бюро України 23.09.2019 року.

Як вказує заявник (стягувач), що до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області була направлена заява про відкриття виконавчого провадження №№ 182 від 02.10.2019р. на підставі виконавчого листа, що підтверджується копією заяви, але відсутня копія квитанції про відправлення.

Також заявником вказано що було направлено скарги на Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), що також підтверджується копією та скарги та копією квитанції про відправлення.

Відповідно до п. 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.

Отже, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 квітня 2019 року у справі № 2-1118/09 та від 30 січня 2020 року у справі № 405/12449/13-ц.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 2-461/09, від 01 червня 2020 року у справі № 2-711/08, від 01 серпня 2019 року у справі № 751/5192/13, від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV Закону (у редакції, чинній на час ухвалення судового рішення, на момент відкриття виконавчого провадження) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-X1V передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

05.10.2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень вищевказаного Закону виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду 18 січня 2021 року № 2-20/11, вищевказаний припис Закону застосовується до виконавчих документів, строк пред`явлення яких до виконання не сплив на час набрання ним чинності.

Статтею 12 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» зокрема передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців (частина перша).

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а вразі повернення виконавчого документу у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта і п`ята).

Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів. Зокрема, поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії, та підтверджені належними доказами.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці установив, що вирішення питання щодо поновлення процесуального строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення в справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008р.).

З матеріалів заяви та цивільної справи судом встановлено, що 23.09.2019 року заявник отримав виконавчий лист по справі, однак до заяви не надано жодного доказу про направлення виконавчого листа на примусове виконання, його отримання виконавчою службою, а також те, що виконавчий лист перебував на примусовому виконання у Вишневому відділі ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ). Крім того, заявником не надано жодного доказу, що останній вчиняв будь-які дій щодо відновлення своїх прав на примусове стягнення грошових коштів з боржника, зокрема в судовому порядку протягом шести років. Натомість до заяви долучена скарга безпосередньо направлена до виконавчої служби і лише в 2025 року, коли всі строки для пред`явлення виконавчого листа для виконання були закінчені.

Таким чином, суд приходить до висковку, що заявником не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт втрати виконавчого документа, а також існування об`єктивних перешкод, непереборних обставин, які унеможливлювали стягувача звернутися до ВДВС до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання та не надано жодного доказу щодо пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з проважних причин.

Крім того як вибачається із заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України клопотання про поновлення строків для пред`явлення до виконання виконавчого листа по цивільній справі № 754/17252/18 не заявлялось.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Оскільки Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не надав доказів поважності причин пропущення встановленого законом строку пред`явлення виконавчих документів до виконання та не ставить питання про його поновлення, також не надав жодного належного та достатнього доказу, який би підтверджував факт втрати виконавчого документа, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог заявника.

Суд звертає увагу на те, що в серпні 2016 року було створено АСВП, комп`ютерну програму, яка забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників. Отже, з цього часу у стягувачів розширилися можливості отримати відомості про своїх боржників за кредитними договорами та відповідно збільшилися можливості щодо захисту своїх прав та інтересів у встановленому законом порядку.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Заява стягувача про видачу дубліката виконавчого листа не містить жодного обґрунтування як щодо часу, обставин втрати виконавчих листів, їх фіксації.

Приймаючи до уваги, що на сьогоднішній день строк пред`явлення виконавчих листа до примусового виконання закінчився, а також враховуючи, що дублікат виконавчого документу може бути виданий лише в межах строку його пред`явлення до виконання, то у задоволенні заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України про видачу дубліката виконавчого листа слід відмовити.

Крім того, відмовляючи у видачі дублікатів виконавчого листа, судом враховано, що заявником не доведений факт його втрати. Сама по собі відсутність виконавчого листа на примусовому виконанні не свідчить про його втрату.

Керуючись ст.ст. 89, 258-261, 263, 433, п. 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 512, 514 ЦК України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України про видачу дубліката виконавчого документа по цивільній справі за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.О.Хацько