Справа № 523/4863/24
Провадження №6/523/393/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2025 року м. Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді: Кремер І.О.,

з участю секретаря судових засідань: Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одеса подання головного державного виконавця Пересипського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гончаренко Андрія Віталійовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,-

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Пересипського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) Гончаренко А.В. звернувся до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

В обґрунтування вимоги даного подання вказує на те, що на виконанні у Пересипському ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 77913516 з примусового виконання виконавчого листа № 523/4863/24 виданого 15.01.2025 Суворовським районний судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за Договором позики від 15.05.2008 в розмірі 45000,00 дол. США та 3 % річних у розмірі 5104,00 дол. США.

25.04.2025 державним виконавцем Пересипського ВДВС у м. Одесі Гочаренко А.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 7791351.

В порушення п. 3 ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» боржником не подано майнову декларацію згідно вимог закону, що свідчить про приховування свого майнового стану. Згідно відповіді МВС за боржником не зареєстровані транспорті засоби, згідно довідки ДПС України боржник в ДРФО на обліку не перебуває.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за боржником нерухомого майна зареєстрованого на праві власності немає. Проте, в ході проведення виконавчих дій відносно боржника було встановлено наявність майнових прав на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 згідно Договору № К/27 про співробітництву по інвестуванні та будівництві житлового будинку від 03.08.2005 року, акту приймання передавання квартири та технічного паспорту на вказану квартиру. Таким чином, боржник ОСОБА_1 станом на сьогоднішній день не зареєструвала за собою право власності на вказану квартиру.

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити подання та постановити ухвалу, якою звернути стягнення на нерухоме майно боржника, що не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Державний виконавець Гончаренко А.В. в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали подання, суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні у Пересипському ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 77913516 з примусового виконання виконавчого листа № 523/4863/24 виданого 15.01.2025 Суворовським районний судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за Договором позики від 15.05.2008 в розмірі 45000,00 дол. США та 3 % річних у розмірі 5104,00 дол. США. За вказаним виконавчим документом боржником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка: АДРЕСА_2 .

Так, 25.04.2025 державним виконавцем Пересипського ВДВС у м. Одесі Гочаренко А.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 7791351, що підтверджується матеріалами подання.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 26 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

По справі встановлено, що в ході проведення виконавчих дій відносно боржника було встановлено наявність майнових прав на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 згідно Договору № К/27 про співробітництву по інвестуванні та будівництві житлового будинку від 03.08.2005 року, акту приймання передавання квартири та технічного паспорту на вказану квартиру, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями вказаних доказів.

Так, із наявного у матеріалах справи Акту приймання передачі від 30.03.2010 вбачається, що ОСОБА_1 прийняла житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 для оформлення права власності.

Суд зазначає, що акт приймання-передачі квартири це юридичний документ, що підтверджує перехід права власності або володіння житлом від однієї сторони до іншої, у даному випадку від забудовника до інвестора.

Згідно інформації КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР за боржником на праві власності зареєстрована квартира АДРЕСА_3 , іншого не рухомого майна за боржником не зареєстровано.

Таким чином, боржник ОСОБА_1 станом на сьогоднішній день не зареєструвала за собою право власності на вказану квартиру

Згідно відповіді МВС за боржником не зареєстровані транспорті засоби.

Згідно ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірку, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстроване в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність державної реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.

Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване в установленому законом порядку, вирішується судом в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано в установленому законом порядку.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 у справі № 947/22930/19 (провадження № 61-9215св20).

Положення ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містять визначення термінів, у тому числі державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Верховний Суд у постанові від 24.01.2020 у справі №910/10987/18 зазначив, що за змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі №911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі №925/1121/17 та від 17.04.2019 року у справі №916/675/15.

Суд зазначає, що застосування положень частини десятої статті 440 ЦПК України та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише в тому випадку, коли виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 2-592/09 та від 23 січня 2019 року у справі № 522/6400/15-ц.

Однак, суд зазначає, що державним виконавцем не було вчинено всіх необхідних дій, які передують зверненню до суду з даним поданням з огляду на наступне.

Згідно відповіді на запит № 265218396 від 25.04.2025 до Державної фіскальної служби про наявні рахунки у боржників вбачається про відсутність відкритих рахунків.

Однак, суд не може взяти до уваги вказану відповідь на запит до ДФС України в якості достовірного доказу відсутності у ОСОБА_1 відкритих рахунків з огляду на те, що запит стосувався виключно наявності відкритих рахунків саме у фізичних осіб підприємців, та запит проводився за кодом типу боржника фізична особа підприємець.

Суд зазначає, що відповідь з податкової про відкритий рахунок ФОП може означати як підтвердження реєстрації, так і запит на додаткову інформацію, і стосується вона виключно діяльності фізичної особи-підприємця, а не просто фізичної особи.

Згідно приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В той же час, суд зазначає, що із відповідними запитами до банківських установ з приводу наявності/відсутності відкритих рахунків у боржника ОСОБА_1 державний виконавець не звертався.

А тому, суд не може вважати, що державним виконавцем було вчинено в повній мірі всі необхідні дії для з`ясування інформації з приводу відсутності у боржника коштів, достатніх для задоволення вимог стягувача, що є необхідною передумовою для звернення до суду з поданням про про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

З огляду на вище викладене, суд доходить висновку, що подання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 258-261, 440 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Пересипського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гончаренко Андрія Віталійовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. На ухвалу протягом 15 днів з дня її складення може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухвали суду складено 17 жовтня 2025 року.

Суддя Пересипського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер