Провадження № 22-ц/812/1696/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 жовтня 2025 року м. Миколаїв

справа № 469/888/23

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Григорян Валентиною Сергіївною, на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області, постановлену 30 липня 2025 року під головуванням судді Гапоненко Н.О., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі ПрАТ «СК «АРКС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 22 серпня 2019 року між ПрАТ «СК «АРКС» та СУІП ТОВ «СПЕРКО Україна» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за №0097а9в, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 .

07 червня 2020 року о 11:09 год. на трасі М-14 52 км автодороги Одеса-Мелітополь Лиманського р-ну Одеської обл. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є СУІП ТОВ «СПЕРКО Україна», та автомобіля ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_1 , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановою Березанського районного суду Миколаївської області від 07 липня 2020 року у справі № 469/469/20 відповідача визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Страхувальник СУІП ТОВ «СПЕРКО Україна» звернувся до позивача з повідомленням про настання події, яка має ознаки страхового випадку, та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхових актів від 26.06.2020 року, від 14.07.2020 року, від 05.11.2020 року та умов Договору страхування №0097а9в від 22.08.2019 року розмір страхового відшкодування склав 45388 грн 23 коп., яке позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_1 згідно заяви страхувальника.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована в ПАТ HACK «Оранта» згідно полісу №А з лімітом відповідальності в розмірі 130 000 грн.

17 липня 2020 року позивач звернувся до ПАТ HACK «Оранта» з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу та 01 вересня 2020 року ПАТ HACK «Оранта» було здійснено виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 27 887 грн 98 коп., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 53%. Таким чином невиплаченою сумою залишилась 17 500 грн 25 коп. (45 388,23 грн. - 27 887,98 грн. =17 500,25 грн.).

Посилаючись на наведені обставини та положення ст. 1166 ЦК України ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», позивач просив стягнути з ОСОБА_1 17 500 грн 25 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АРКС» 17500 грн 25 коп. шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 07 червня 2020 року, та 2684 грн 00 коп. судового збору.

24 липня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Григорян В.С. - звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, у якій також просила поновити строк на подачу вказаної заяви. В обґрунтування цього зазначала, що про існування вказаного рішення ОСОБА_1 стало відомо 15 липня 2025 року, коли він не зміг скористатися коштами через блокування карткових рахунків за відкритими виконавчими провадженнями та після моніторингу Єдиного реєстру судових рішень. Строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення ним пропущений з поважних причин у зв`язку із тим, що у період перебування справи у провадженні суду він був військовослужбовцем ЗСУ та з 02 липня 2023 року по 21 січня 2024 року брав участь у заходах по забезпеченню оборони України в Куп`янському районі Харківської області у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, а тому просила поновити вказаний строк.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 30 липня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої представником - адвокатом Григорян В.С., про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення - відмовлено, заяву про перегляд заочного рішення залишено без розгляду на підставі ст. 126 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу суд виходив з того, що матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення 24 січня 2024 року відповідачу копії заочного рішення, що спростовує посилання заявника, що про оскаржуване рішення він дізнався лише 15 липня 2025 року. Проте, із заявою про перегляд заочного рішення він звернувся лише в липні 2025 року, тобто зі значним пропуском (більш ніж півтора року) установленого в частині другій статті 284 ЦПК України строку. Також суд вважав недоведеними зазначені заявником підстави пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення через участь у заходах з забезпечення оборони України у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, а тому дійшов висновку про відсутність поважних причин, що об`єктивно перешкоджали відповідачу звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення у визначений процесуальним законом строк.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Григорян В.С., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість ухвали суду, просила її скасувати та визнати поважними причини пропуску строку на звернення із заявою про перегляд заочного рішення.

Представник відповідача зазначала, що строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення заявником пропущено з поважних причин у зв`язку із тим, що у період перебування справи у провадженні суду ОСОБА_1 являвся військовослужбовцем ЗСУ та у період з 02.07.2023 року по 21.01.2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Харківській області Куп`янського району, та був звільнений із військової служби лише 26.03.2024 року, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 88 та витягом із наказу командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України від 26.03.2024 № 71-РС. Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 88 також підтверджується, що ОСОБА_1 щорічна відпустка за період 2023 - 2024 років не надавалася.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Представник відповідача адвокат Григорян В.С. - через систему «Електронний суд» надіслала клопотання, в якому просила розглядати справи без її участі та участі відповідача.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та залишаючи цю заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що зазначені відповідачем підстави пропуску строку не є такими, що об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду з такою заявою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду.

Так, відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Згідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, навела такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:

- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Отже Велика Палата Верховного Суду з огляду на здійснений нею відступ від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.

З матеріалів справи слідує, що копію ухваленого у цій справі заочного рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2023 року відповідач ОСОБА_1 отримав 24 січня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 92).

Представник ОСОБА_1 адвокат Григорян В.С. звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення лише 24 липня 2025 року, тобто зі значним пропуском установленого в частині другій статті 284 ЦПК України строку, обґрунтовуючи поважність пропущення строку неврученням відповідачу ОСОБА_1 копії заочного рішення та його участю у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, як військовослужбовця в період розгляду справи.

Причину пропуску строку можна вважати поважною, якщо вона відповідає одночасно всім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлюють чи ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, що виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) цю обставину підтверджено належними й допустимими засобами доказування.

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа "Мушта проти України"); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи "Рябих проти Росії", "Устименко проти України"); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи "Безруков проти Росії", "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania)).

ЄСПЛ неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі "Олександр Шевченко проти України", "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі "Устименко проти України").

Легітимними обмеженнями визнаються встановлені законодавчим органом вимоги щодо строків оскарження судових рішень. При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства.

Як зазначено вище, матеріалами справи підтверджено отримання відповідачем ОСОБА_1 копії оскаржуваного рішення - 24 січня 2024 року. За такого доводи апеляційної скарги про неотримання ОСОБА_1 вказаного процесуального документу не заслуговують на увагу.

Також суд вірно не прийняв до уваги посилання представника відповідача на пропуск строку через участь відповідача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України у період з 02 липня 2023 року по 21 січня 2024 року, враховуючи, що в період з 22 січня 2024 року він не знаходився в зоні бойових дій та будучи обізнаним про прийняте рішення з 24 січня 2024 року мав можливість звернутися до суду із заявою про його перегляд, як особисто так і через представника, з дотриманням встановленого строку. До того ж апеляційний суд враховує, що відповідач був звільнений з військової служби 26 березня 2024 року, та навіть з цього часу звернувся з заявою про перегляд заочного рішення майже через один рік і чотири місяці.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишення без розгляду вказаної заяви відповідача.

Оскаржувана ухвала ґрунтується на наявних у справі доказах, постановлена з дотриманням норм процесуального права та відповідно до ст. 375 ЦПК України не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Григорян Валентиною Сергіївною, залишити без задоволення.

Ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 30 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку і випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2025 року