Провадження №2/523/2240/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

за участю секретаря судового засідання Дзюби Г.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №21, в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Адвокат Сакали М.Я., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» 14.02.2024р. звернувся до суду з позовними вимогами в яких просить стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн. .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є професійним юристом, та вже більше 35-ти років займається юридичною практикою, а з березня 2019 року здійснює адвокатську діяльність. Висловлюваннями відповідача ОСОБА_2 13 травня 2024 року в приміщенні Суворовського районного суду м. Одеси в черговому судовому засіданні по справі № 523/4780/21 за участю Позивача та Відповідача, під головуванням судді Кремер І.О., було спричинено позивачу моральну шкоду. Так, ОСОБА_2 поводила себе агресивно по відношенню до Позивача, незважаючи на чисельні зауваження головуючого по справі, перебивала Позивача, кричала на неї та образливо висловлювалася на адресу ОСОБА_1 : мовою оригінал рос. «…это не людина…это тварь какая-то, ей Богу!» (На 13 хвилині 48 секунді), - «..А вы в наперстки хорошо играете?» (на 17 хвилині 46 секунді), - «…в наперстки играть так красиво как вы я еще не научилась, но я от вас учусь» (на 21 хвилині 52 секунді). Отже, такою поведінкою відповідача в судовому засіданні позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та стресі, які позивач пережила внаслідок образливої поведінки та висловлювань відповідача. На думку позивача, висловлювання, які здійснені відповідачем, змушують оточуючих сумніватися у відповідності позивача вимогам, які висуваються до особи, яка має право на зайняття адвокатською діяльністю, в її ділових та професійних якостях, принижують честь та гідність позивача. Отже, позивач вважає, що розмір завданої моральної шкоди складає 150000,00грн., яку ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 30.01.2025р. прийнято та об`єднати в одне провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, до первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Підставами звернення ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди є «порушення ОСОБА_1 принципів адвокатської етики, підрив поваги до адвокатури та адвокатської професії, повідомлення неправдивої інформації у судових засіданнях, що спричинило ОСОБА_2 значних душевних страждань. Через це 13.04.2017 року вона вимушена була звернутися до Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області з заявою щодо факту надання ОСОБА_1 до Апеляційного суду Одеської області підробленої довідки (вихідним № 39/7149 від 31.01.2017 року) на ім`я ОСОБА_3 про припинення розшуку в зв`язку із встановленням його місця знаходження.

27.11.2023 року після судового засідання по справі №523/8781/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання мирової угоди недійсною сказані в коридорі ОСОБА_1 слова мовою оригінал рос.: « Ты доиграешься, нет ты уже доигралась» були сприйняті як погрозу, так як у 2011 році ОСОБА_2 вже пережила розбійний напад. Крім того, ОСОБА_2 не зрозуміла позовна вимога по цивільній справі №523/4780/12: «Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 в користування нежилими приміщеннями кафе-бару Монте- Крісто», розташованого за адресою АДРЕСА_1 » так як ОСОБА_2 не може встановити, як саме вона порушила, не визнала або оспорювала права, свободи чи законні інтереси ОСОБА_3 у користуванні нежитловим приміщенням кафе-бару.

Окрім того, факт того, що ОСОБА_1 не повідомила ОСОБА_2 про розгляд цивільної справи №523/4780/21 порушувало її процесуальні права як позивачки за зустрічним позовом, тому вона була позбавлена права надати своєчасно відзив на позовну заяву, поставити запитання експерту, надати документи для проведення експертизи та інші, при цьому адвокат Горбачова Н.В. неодноразово мала змогу повідомити ОСОБА_2 про розгляд цивільної справи № 523/4780/21, що прискорило б її розгляд.

Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що «в судовому засіданні від 16.03.2023 року по цивільній справі №522/10387/22 адвокат Горбачова Н.В. наполегливо переконувала суд, що позивач - ОСОБА_2 звертається до суду з «таким позовом вже третій раз, з тим самим предметом, з тими самими підставами», що за переконанням ОСОБА_2 є голослівним та вчинено з єдиною метою відвести суд вбік від суті спору.

Щодо висловлювань, які стали підставою для звернення ОСОБА_5 до суду з позовом (первісним), ОСОБА_2 зазначає, що вона обурена була неправдивою інформацією, яку повідомляла суду адвокат Горбачова Н.В., стосовно того факту, що рішення по справі № 1527/3743/12 від 16.02,2017 року приймалось за новою - консульською довіреністю. ОСОБА_1 не було надано консульської довіреності до Суворовського районного суду м. Одеси. За переконанням ОСОБА_2 , твердження ОСОБА_1 , щодо надання до суду першої інстанції до ухвалення рішення по справі № 1527/3743/12 від 16.02.2017 року, змушує оточуючих сумніватися в адекватності дій ОСОБА_2 , щодо оскарження довіреностей, принижує її як особистість, тому вона просила стягнути з ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200000,00грн.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси Дяченка В.Г. від 25.07.2024р. відкрито спрощене провадження по справі.

22.10.2024р. на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_2 , згідно якого вона не згодна з позовними вимогами, вважала позов необґрунтованим та таким, що має штучний характер та поданим з метою створення штучного тиску на відповідачку, відволікання ОСОБА_2 від підготовки до розгляду заяви про перегляд рішення від 16.02.2017р. за нововиявленими обставинами по справі №1527/3743/12 та має на меті залякування ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 не надано жодного доказу порушення ОСОБА_2 своїми висловлюваннями в судовому засіданні 13.025.2024р. її честі, гідності та ділової репутації, що це особисте оціночне сприйняття ОСОБА_1 висловлювать ОСОБА_2 , тому що вона своїми словами хотіла акцентувати увагу на захоплення ОСОБА_1 як фахівцем та професійним юристом. Слово «Тварь», як «Твар» Фурсова використала як «посилання на Бога, як посилання на людину, створіння Боже, наділене розумом, щоб вона у своєму духовному розвитку збагнула, усвідомила і втілила законні істинного Життя. Це слово використовується в книгах «Нового Завіту». Фурсова лише мала на увазі, що ОСОБА_1 не досягла, втратила, не має духовного «Образу» і «Подобія» Бога, що не відповідає образу «істинної людини» у релігійних переконаннях ОСОБА_2 .

У відповіді на відзив, яка надійшла 23.10.2024р. ОСОБА_6 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , просив відхилити заперечення ОСОБА_2 на позовну заяву. Він зазначив, що поведінка ОСОБА_2 в судовому засіданні та її слова, сказані на адресу позивачки свідчать про те, що ОСОБА_2 хотіла образити адвоката Горбачову Н.В.. Дії та слова ОСОБА_2 необхідно тлумачити не інакше як завідомо неправдиві та образливі висловлювання, що полягають у негативній оцінці особистості позивачки, її якостей, поведінки, причому у формі, що суперечить встановленим правилам поведінки і вимогам загальнолюдської моралі. Посилання на тлумачні словники свідчать, що слово «тварь» як в російській, так і в українській мові використовується як вкрай образливе. Окрім того, і без звернення до тлумачного словника, є загальновідомими фактом, що слово «тварь», яке використовується по відношенню до людини - є образою. Твердження ОСОБА_2 про те, що звертаючись до адвоката Горбачової Н.В. із словами «…это не людина…. это тварь какая-то, ей богу….» вона хотіла лише акцентувати своє захоплення ОСОБА_1 є неправдивими та суперечать законам логіки та здорового глузду. Слова ОСОБА_2 були сказані у відповідь на слова судді, яка попросила ОСОБА_2 не перебивати виступ адвоката Горбачової Н.В. Зокрема, суддя сказала: «…суд вас вислухає….але дайте людині виступити…». А ОСОБА_2 своєю відповіддю однозначно називає адвоката ОСОБА_1 словом, яке є протилежним слову «людина», а саме - «тварина». ОСОБА_2 ні в якому разі не використовувала слово «тварь» у тому значенні, як воно використовується у книгах Нового Завіту, що випливає із тону, якими були сказані слова ОСОБА_2 та її поведінки в судовому засіданні. Поведінка ОСОБА_2 в судовому засіданні та інші образливі слова, свідчать про те, що вона використала слово «тварь» саме як зневажливе висловлювання, а не як вона зазначає «для захоплення особистістю ОСОБА_1 »

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 30.01.2025р. прийнято до спільного провадження зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди та ухвалено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження і замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

На підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 18.03.2025 року «Про звільнення ОСОБА_7 з посади судді Суворовського районного суду м.Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку» відповідно до наказу №10-о/с ОСОБА_7 відраховано зі штату Суворовського районного суду міста Одеси , справу передано до канцелярії для повторного аторозподілу.

09.04.2025 року при повторному автоматизованому розподілі автоматизованою системою документообігу суду головуючим визначено суддю Кисельова В.К., відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою суду від 26.05.2025р. судом було закрито підготовче провадження у справі з призначенням судового розгляду справи по суті за участю сторін.

ІІІ. Позиції сторін.

В судові засіданні по суті позивачка ОСОБА_1 , а також її представник адвокат Сакали М.Я. не з`явились, згідно поданої заяви задовольнити заявлені позовні вимоги, а також просив відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 оскільки він є безпідставним та не ґрунтується на нормах законодавства України.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, згідно поданої заяви просила задовольнити заявлені нею зустрічні позовні вимоги, а позов ОСОБА_1 залишити без задоволення. Окрім того, з поданої заяви пояснила, що позов ОСОБА_1 має штучний характер та подано з метою створення штучного тиску на відповідачку, відволікання ОСОБА_2 від підготовки до розгляду заяви про перегляд рішення від 16.02.2017р. за нововиявленими обставинами по справі №1527/3743/12, має на меті залякування ОСОБА_2 .

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

ІV.1 Так, 13 травня 2024 року в приміщенні Суворовського районного суду м. Одеси в черговому судовому засіданні у справі № 523/4780/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування нежилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні майном, в якому були присутні ОСОБА_1 , як представник ОСОБА_3 , та відповідач ОСОБА_2 , під головуванням судді ОСОБА_8 .. З наданого відеозапису судового засідання убачається, що ОСОБА_2 неодноразово робила зауваження щодо її поведінки, оскільки під час виступу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 постійно перебувала її виступ, незважаючи на чисельні зауваження головуючого по справі. Такі зауваженні були зроблені суддею 11.50, 13.30, 13.48., під час останнього зауваження ОСОБА_2 на адресу на адресу до ОСОБА_1 висловлювалась наступними словами мовою оригіналу рос. «…это не людина…это тварь какая-то, ей Богу!», що зафіксовано на 13 хвилині 48 секунді). Окрім того, на 17 хвилині 46 секунді ОСОБА_2 на адресу на адресу до ОСОБА_1 висловлювалась наступними словами мовою оригіналу рос. - «..А вы в наперстки хорошо играете?» та на 21 хвилині 52 секунді - «…в наперстки играть так красиво как вы я еще не научилась, но я от вас учусь).

Як зазначає позивач, поведінкою відповідача в судовому засіданні, позивачу спричинено моральну шкоду яка полягає у душевних стражданнях та стресі, які позивач пережила внаслідок образливих поведінки та висловлювань відповідача.

На підтвердження заявлених вимог, ОСОБА_1 також додано до суду диск з відеозаписом подій, що сталися 13.05.2024 року.

ІV.2 Так, 13.04.2017 року ОСОБА_2 звернулася до Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області з заявою щодо факту надання ОСОБА_1 до Апеляційного суду Одеської області підробної довідки (вихідним № 39/7149 від 31.01.2017 року) на ім`я ОСОБА_3 про припинення розшуку в зв`язку із встановленням його місця знаходження

27.11.2023 року після судового засідання по справі №523/8781/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання мирової угоди недійсною сказані в коридорі ОСОБА_1 слова: « Ты доиграешься, нет ты уже доигралась» були сприйняті як погрозу, так як у 2011 році ОСОБА_2 вже пережила розбійний напад.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак ОСОБА_2 не надала суду достатніх та достовірних доказів, що ОСОБА_1 дійсно 27.11.2023р. висловлювалась на її адресу з погрозою з вищевказаним змістом.

Суд також вважає, що інші посилання у зустрічному позову ОСОБА_2 , а саме, що ОСОБА_1 надавала в інших судових засідання неправдиві показання, зверталась до суду з безпідставними позовами, не повідомляла про розгляд справи, надавала недостовірні документи до суду та ін. не мають правового значення для розгляду справи, оскільки такі дії є предметом розгляду відповідних судових провадження, та саме суд повинен надати оцінку наданим доказам та процесуальним діям сторони.

V.Оцінка судом наданих доказів та правові підстави ухваленого рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (стаття 3, 28). Відповідно до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони порядку з метою запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

За правилами частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Аналогічний правовий висновок зазначено в постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 523/9870/18-ц (провадження № 61-20095св19).

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункт 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Отже по-перше, необхідно вирішити чи висловлювання «…это не людина…это тварь какая-то, ей Богу!» - «..А вы в наперстки хорошо играете?» - «…в наперстки играть так красиво как вы я еще не научилась, но я от вас учусь в даному контексті є твердженням або оціночним судженням, по-друге, чи адресувалось дане висловлювання саме позивачу, а по-третє, чи має воно негативно впливає на позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Частиною 4 ст. 14 Закону України «Про інформацію» передбачено, що поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Твердження це думка, положення, вислів, що доказує, підтверджує що-небудь, лежить в основі чогось.

Слід зазначити, що висловлювання «тварина» щодо людини може бути негативним нейтральним або навіть позитивним, залежно від контексту.

В якості негативного значення висловлювання «тварина» може вказувати на низькі моральні якості, жорстокість, агресивність або позбавлену розуму поведінку, применшуючи людську гідність.

В контексті подій, які відбувались в судовому засіданні 13.05.2024р., суд вважає, що висловлювання ОСОБА_2 «що не людина це тварина якась» , "про гру у наперстки" вказує саме на низькі моральні якості, жорстокість, агресивність або позбавлену розуму поведінку позивача ОСОБА_1 ..

Окрім того, поширена Відповідачем інформація не є оціночним судження, а формою образи.

Суд погоджується з позивачем ОСОБА_1 , що інформація, яка розповсюджена ОСОБА_2 відносно Позивача, формує негативну громадську думку, руйнує позитивний імідж та репутацію Позивача, як адвоката, а відтак є такою, що порушують право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації.

Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 523/9870/18-ц (провадження № 61-20095св19).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 81 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування морального збитку, заподіяного внаслідок порушення його прав. Моральний збиток полягає в приниженні честі, гідності і ділової репутації особи, у фізичному болі і стражданнях, яке особа випробовує у зв`язку з ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яке особа випробовує у зв`язку з протиправною поведінкою відносно нього самого. Моральний збиток відшкодовується грошима, майном або іншим способом.

На підставі викладеного, суд вважає, що розповсюджена ОСОБА_2 інформація є негативною та принизила гідність та ділову репутацію позивача, що, у свою чергу, спричинило позивачу моральну шкоду.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24, п.п.78-84) зроблено висновок про те, що Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України). Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Судом установлено, що протиправними діями з боку відповідача ОСОБА_2 позивачу завдано моральних страждань через привселюдне приниження її честі та гідності під час виконання службових обов`язків та підривання її авторитету як адвоката.

Суд, з огляду на встановлені обставини, враховуючи вищевикладені вимоги закону та правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та настанням шкідливих наслідків для позивача останнім доведено, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті протиправних дій відповідача, позивачу ОСОБА_1 спричинена моральна шкода, вважає обґрунтованими позовні вимоги у частині стягнення із відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди на користь ОСОБА_1 у грошовому еквіваленті в сумі 7000 грн., що на думку суду є достатнім та таким, що відповідає моральним стражданням, перенесеним позивачем, а також належною сатисфакцією за завдану відповідачем моральної шкоди позивачу.

В той же час, суд вважає, що заявлена ОСОБА_1 у позовній заяві сума моральної шкоди у 150000 є надто надмірною, що не відповідає спричиненим моральним стражданням.

Щодо зустрічного позову слід зазначити наступне.

Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова ВП ВС від 01.09.2020, справа № 216/3521/16-ц).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за сукупності таких умов:-наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою;-вина особи, яка завдала моральної шкоди. (постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20).

Суд вважає, що ОСОБА_2 не надано жодних доказів з аподіяння відповідачем ОСОБА_1 моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, підтверджуючих у чому саме полягає заподіяння моральної шкоди, не має підтвердження саме у розмірі 200000,00 грн., відсутні будь-які докази, які можуть підтвердити наявність причинного зв`язку між моральною шкодою та діями ОСОБА_1 . Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності. Лише сам факт порушення прав не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Штучність позову, зловживання відповідачем ОСОБА_1 процесуальними правами, її неправомірна поведінка під час розгляду спірних цивільних справ з метою завдання шкоди позивачу ОСОБА_2 з матеріалів справи не вбачається (жодні докази відсутні).

Доказів недотримання адвокатом Горбачовою Н.В. при представництві інтересів ОСОБА_3 чинного законодавства України, викривлення фактів, введення суду в оману, порад клієнту, які свідомо були спрямовані на порушення прав ОСОБА_2 , обрання адвокатом засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або Правилам адвокатської етики, за час розгляду справи не надано. Окрім того, відповідні докази, які надавала ОСОБА_1 були предметом розгляду суду, якій й повинен надавати оцінку даним доказам.

Проаналізувавши надані ОСОБА_2 в сукупності докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають. у зв`язку з його необґрунтованістю та не доведеністю, також наголошує, що подібні судження позивача ґрунтуються на помилковому тлумаченні національного законодавства.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

VІ. Судові витрати.

За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 мінімальний розмір судового збору за дані вимоги 1211 гривень 20 копійок.

Суд також вважає, що у даній справі відсутні підстави для постановлення окремої ухвали суду щодо жодної із сторін, а також інших осіб та установ, а тому відповідна заява ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,81,137,141,263,268 ЦПК України,суд, -

ВИРІШИВ

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду в розмірі 7000 грн та судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок, а всього стягнути суму у розмірі 8211 гривень 20 копійок.

3. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, а також заяву про постановлення окремої ухвали суду - залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.К. Кисельов

Повне рішення суду складено та підписано 17.10. 2025р.