Справа № 183/5669/25
№ 2/183/4043/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 жовтня 2025 року м. Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про:
- припинення права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,2 кв. м, у тому числі житловою площею 28,5 кв. м;
- визначення, що частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становлять по 1/3 частці кожному зі співвласників;
- визнання за громадянином України, ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 (до перейменування Сєвєродонецьк) Луганської області, загальною площею 46,2 кв. м, у тому числі житловою площею 28,5 кв. м;
- визнання за громадянкою України, ОСОБА_2 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 (до перейменування Сєвєродонецьк) Луганської області, загальною площею 46,2 кв. м, у тому числі житловою площею 28,5 кв. м,
ОСОБА_1 (надалі позивач-1) та ОСОБА_2 (надалі позивач-2) звернулись до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 жовтня 1994 року, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» позивач-1, позивач-2 та відповідач-1, ОСОБА_3 отримали свідоцтво про право власності на житло квартиру АДРЕСА_1 (наразі Сіверськодонецьк), за підписом керівника органу приватизації. В свідоцтві вказано, що воно видане на підставі розпорядження (наказу) № 6039 від 18 жовтня 1994 року. Згідно зі свідоцтвом загальна площа квартири становить 46,2 кв. м, а відновна вартість на момент приватизації 808 500 крб. Вищевказана квартира зареєстрована Фондом комунального майна на праві спільної (сумісної) власності про, що здійснено запис в реєстрову книгу за № 6112, з відміткою про реєстрацію Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації за № 543 від 19 серпня 1997 року.
На момент приватизації квартири, що є предметом цього позову, позивач-1, позивач-2 та відповідач-1 були зареєстровані в зазначеній квартирі, та відповідно до законодавства набули право власності на умовах спільної сумісної власності, тобто без визначення часток кожного у праві власності. Однак у 2007 році відповідач-1 виїхав до російської федерації, де набув громадянства рф і жодної участі у спільному користуванні та утриманні квартири не бере. Усі обов`язки по сплаті комунальних платежів, поточному ремонту та охороні залишеного майна фактично з 2007 року здійснювалися виключно позивачами.
Позивачам відомо, що внаслідок воєнних дій їх квартира була пошкоджена. Оцінити характер та обсяг наявних пошкоджень квартири на теперішній час не вбачається можливим з огляду на відсутність у позивачів спеціальних знань, а також беручи до уваги безпекову ситуацію, та те що м. Сіверськодонецьк Луганської області є окупованим.
23 лютого 2023 року Верховною Радою України прийнятий Закон України № 2923-ІХ «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України». Будучи потенційними отримувачами компенсації для відновлення своєї квартири, пошкодженої внаслідок бойових дій, та виконуючи встановлені нормативно-правовими актами умови для отримання компенсації, 09 квітня 2025 року позивачі звернулися до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради Черкаської області з заявою за реєстраційним номером 66310660. Однак 25 квітня 2025 року позивачами отримано рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 78586034 мотивоване тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на квартиру, позивачі звернулися до суду з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України.
Постановленою суддею ухвалою від 12 червня 2025 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Від позивачів витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали або нотаріально посвідчені копії доказів, доданих у копіях до позову.
06 серпня 2025 року на виконання вищевказаної ухвали від позивачів до суду надійшли нотаріально посвідчені копії доказів.
Постановленою судом ухвалою від 27 серпня 2025 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання позивачі не з`явилися, кожен окремо надали заяви про розгляд справи без їх участі та підтримання позовних вимог. Також у заявах позивачі не заперечили проти ухвалення рішення в заочному порядку.
Відповідач-1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у порядку, встановленому ч. 10 ст. 130 ЦПК України та ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» з огляду на останнє відоме зареєстроване місце проживання на тимчасово окупованій території України. Відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши доводи позовної заяви, перевіривши їх наданими доказами, висновує таке.
З дослідженої в судовому засіданні, засвідченої Науменко Т. М., приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу 16 червня 2025 року за реєстровим № 1075, копії свідоцтва про право власності на житло від 26 жовтня 1994 року, встановлено посвідчення Фондом комунального майна м. Сєвєродонецьк, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам його родини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 46,2 кв. м, а відновна вартість на момент приватизації 808 500 крб. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 18 жовтня 1994 року № 6039. Зворотна сторона копії свідоцтва містить штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності з підписом посадової особи про набуття права власності на квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , запис відомостей в реєстрову книгу за № 543 19 серпня 1997 року /а.с.48/.
З долученої позивачами належним чином засвідченої копії технічного паспорту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 від 16 грудня 1995 року, вбачається підтвердження відомостей про площу квартири (загальна 46,2 кв. м, житлова 28,5 кв. м), відомостей про власників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Технічний паспорт містить штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк з підписом посадової особи /а.с.16 зворот-18/.
З досліджених копій паспортів громадян України позивачів, довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що: ОСОБА_1 з 23 січня 1987 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.31-33/, з 19 червня 2024 року місце проживання/перебування ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 /а.с.34/; ОСОБА_2 з 23 січня 1987 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.35-36/, з 19 червня 2024 року місце проживання/перебування ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 /а.с.37/.
25 квітня 2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Гнатиком А. І., Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради Черкаської області прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 78586034 за заявою від 09 квітня 2025 року № 66310660. Підставою відмови вказано те, що частиною 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під часі проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Оскільки відомості про зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 , відсутні в реєстрах, що діяли до 2013 року, державним реєстратором бую підготовлено та направлено запит на Сєвєродонецьку міську військову адміністрацію з метою отримати відомості про зареєстроване речове право на квартиру. Однак, відповідно до відповіді, яка надійшла державному реєстратору, було повідомлено, що надання запитуваної інформації не є можливим, оскільки у зв`язку з тимчасовою окупацією території країною агресором, дана інформація відсутня. Враховуючи вище викладені обставини та те, що чинним законодавством не передбачено винятків щодо застосування вище вказаної норми Закону, державний реєстратор не має змоги встановити набуття, зміну або припинення права власності на нерухоме майно, що належить заявникам /а.с.14/.
Вказані в рішенні державного реєстратора обставини також підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28 квітня 2025 року № 424409060 та № 424406353 /а.с.14 зворот, 15/, відповіддю Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» від 19 травня 2025 року № 227 /а.с.16/, відповіддю Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 19 травня 2025 року № 226ВС/ЗГ /а.с.17/.
Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк.
Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачам майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності.
Вирішуючи позов суд ураховує таке.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.
Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на 26 лютого 1996 року передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.
У позивачів наявні документи, що засвідчують їх право власності (свідоцтво про право власності на житло), яке зареєстроване згідно з чинного на момент його видачі законодавства, однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивачів права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивачів можливості довести своє право.
Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
На день розгляду справи територія Сіверськодонецької міської територіальної громади є окупованою. Сіверськодонецька міська територіальна громада зазначена в Переліку територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженому наказом Мінреінтеграції від 25 квітня 2022 року № 75. Вона також зазначена як тимчасово окупована територія російською федерацією у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, який став на заміну зазначеному вище Переліку. Внаслідок викладеного відновити документ, отримати його дублікат чи засвідчену з оригіналу копію як позивач, так і суд позбавлені можливості.
Позивачами та відповідачем-1 право власності набуте у 1994 році. Надані позивачами докази у виді свідоцтва про право власності на житло, технічного паспорту видані та посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1994 рік Сєвєродонецьким БТІ, з відповідними відмітками про реєстрацію набуття права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. Реєстрація місця проживання у спірній квартирі позивачів підтверджує їх доводи про набуття права власності на спірну квартиру.
Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності позивачів, отримання інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачів на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) є неможливим, іншого порядку підтвердження права власності у відносинах, що склалися, державою не встановлено, суд висновує, що позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном через невизнання державою їх права власності, що, в свою чергу, порушує таке їх право.
Щодо частки позивачів у праві власності.
За ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч. 4 ст. 368 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України).
Зважаючи на те, що у правовстановлюючому документі вказано про належність майна до спільної сумісної власності (без визначення часток) позивачів, доказів відхилення від рівності часток у праві спільної сумісної власності суду не надано та такі обставини позивачами у позові не аргументовані, позивачі в позові просять виділити частку майна за кожним з них у рівній частині, припинивши право спільної сумісної власності, суд висновує, що за позивачами слід визнати право спільної сумісної власності у розмірі по 1/3 частині вищевказаного майна, за кожним.
Водночас, вимога про припинення права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,2 кв. м, у тому числі житловою площею 28,5 кв. м, як окрема позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки визнання за позивачами права на частку, в силу вимог закону, припиняє право спільної сумісної власності позивачів, й окрема вимоги про припинення такого права є не ефективним способом захисту, з урахуванням того, що суду не доведено підстав, установлених законом, для припинення такого права у відповідача-1.
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог частково, оскільки позивачами доведено їх право власності на спірну квартиру належними та допустимими, достатніми доказами та існуючі перешкоди для його реалізації.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 46,2 кв. м, житловою площею 28,5 кв. м.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 46,2 кв. м, житловою площею 28,5 кв. м.
У решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне рішення суду складене та підписане 22 жовтня 2025 року.

Учасники справи:

позивач-1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; проживає (ВПО) за адресою: АДРЕСА_4 ;

позивач-2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; проживає (ВПО) за адресою: АДРЕСА_4 ;

відповідач-1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач-2 Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області, код в ; місцезнаходження за адресою: Луганська обл., м. Сіверськодонецьк, б-р Незалежності України, буд. 32.

Суддя Д. О. Парфьонов