1Справа № 332/5579/24 2/335/2882/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Сиротенко В.К., за участю секретаря судового засідання Кумер А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» про визнання недійсним пункту договору та зобов`язання провести перерахунок заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

02.12.2024 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за визначеною підсудністю надійшла з Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільна справа за позовом АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», в особі представника Киричук Г.М., до відповідача ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 164 265,05 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 02.08.2021 між АТ «ПУМБ» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 05, відповідно до якого Банк надав, а відповідачка отримала в кредит грошові кошти в розмірі 45 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. Відповідачка належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплаті процентів за користування ним, у зв`язку з чим станом на 01.07.2024 утворилась заборгованість в загальній сумі 85487,49 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 45 000,00 грн., заборгованості за процентами 40487,79 грн.

Крім того, 20.10.2021 між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , відповідно до якого Банк надав, а відповідачка отримала в кредит грошові кошти в розмірі 56 200,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідачка належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплаті процентів за користування ним, комісії, у зв`язку з чим станом на 01.07.2024 утворилась заборгованість в загальній сумі 78777,26 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 46786,34 грн., заборгованості за процентами 09,50 грн., заборгованості за комісією 31981,42 грн.

Просить стягнути з відповідачки загальну суму заборгованості в розмірі 164265,05 грн та судові витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСКЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №05 від 02.08.2021 в розмірі 85487,79 грн. та за кредитним договором № від 20.10.2021 в розмірі 78777,26 грн, а всього 164 265 (сто шістдесят чотири тисячі двісті шістдесят п`ять) грн. 05 коп. та судовий збір у розмірі 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн. 80 коп.

30 квітня 2025 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26.02.2025 № 4273-ІХ, назва Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя була змінена на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя.

Відповідач, не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, 18.06.2025 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 19.06.2025 ОСОБА_1 поновлено строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2025 у справі №332/5579/24, та призначено розгляд заяви у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 02.07.2025 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 03.03.2025 у справі №332/5579/24 задоволено; заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2025 скасовано. Постановлено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судовому засіданні 13.08.2025.

21.07.2025 на адресу Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від відповідачки ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Працевитого Г.О., надійшла зустрічна позовна заява, в якій позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсним п. 5 Розділу «Споживчий кредит» Заяви № від 20.10.2021 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» та зобов`язати банк провести перерахунок заборгованості за кредитним договором № від 20.10.2021. Також просив призначити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.08.2025 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву та об`єднано в одне провадження з первісним позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» про визнання недійсним пункту договору та зобов`язання провести перерахунок заборгованості за кредитним договором. Постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.10.2025.

У судове засідання 09.10.2025 представники сторін не з`явилися.

09.10.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та представника відповідача, посилаючись на право учасника справи подати клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також на те, що з об`єктивних причин відповідач та його представник не можуть забезпечити явку у судове засідання.

Крім того, в матеріалах справи міститься заява представника відповідача, яка надійшла до суду 02.07.2025, про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

Представник позивача у судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв, правом подати відзив на зустрічну позовну заяву не скористався.

Про дату, час ті місце проведення судового засідання позивач повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал та судових повісток до електронного кабінету в системі «Електронний суд», а також на поштову адресу. Про отримання поштового відправлення свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Судом враховано, що в позовній заяві викладено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором, а також зустрічні позовні вимоги про визнання пункту договору недійсним, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2ст. 124Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно дост.9Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Щодо стягнення заборгованості за кредитом.

Судом встановлено, що 02.08.2021 між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» підписано заяву №05 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якої позичальнику відкрито поточний рахунок, видано кредитну картку, на яку встановлено кредитний ліміт у розмірі 30000,00 грн.

Підписанням вказаної заяви ОСОБА_2 підтвердила, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладання Договору страхування на зазначених умовах.

Згідно заяви №05, строк дії кредитного ліміту 12 місяців з дня надання кредитного ліміту. Зі спливом вказаного строку, дія кредитного ліміту продовжується кожного разу на той самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін або підстав для його скорочення у порядку, визначеному ДКБО, стандартна процентна ставка за користування кредитним лімітом - 47,88% розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в залежності від типу кредитної картки.

До заяви також додано паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит).

Відповідно до Довідки про збільшення кредитного ліміту по договору, кредитний ліміт по договору №05 неодноразово збільшувався, останній раз 03.03.2022 року до 45000,00 грн.

Крім того, 20.10.2021 між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» підписано заяву № на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якої позичальнику надано споживчий кредит на наступних умовах: цільове призначення загальні споживчі ціни; сума 56200,00 грн; строк 24 місяці; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%; розмір процентної ставки 0,01%; схема повернення кредиту ануїтетна (рівними платежами); спосіб надання кредиту банківський переказ на рахунок. Також у заяві викладено графік платежів.

До заяви також додано паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит).

Також позивачем додано публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, що діє з 15.03.2021 року.

Надання кредитних коштів позивачем відповідачеві підтверджується виписками по особовим рахункам.

Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 01.07.2024 виникла заборгованість:

- за кредитним договором №05 від 02.08.2021 у сумі 85487,79 грн з яких: заборгованість за кредитом - 45000,00 грн; заборгованість за процентами - 40487,79 грн; заборгованість за комісією 0 грн;

- за кредитним договором № від 20.10.2021 у сумі 78777,26 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 46786,34 грн; заборгованість за процентами - 9,50 грн; заборгованість за комісією - 31981,42 грн.

Загальна сума заборгованості складає 164265,05 грн.

З виписок по особовим рахункам ОСОБА_1 вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами, а також здійснювала часткове погашення заборгованості.

02.07.2024 позивач відправив відповідачці письмові вимоги про виконання зобов`язань перед АТ «ПУМБ» щодо погашення заборгованості за вищезазначеними кредитними договорами.

У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У розумінні ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підтвердження умов надання кредиту відповідачці та порушення зобов`язання останньою позивач надав виписки по рахункам відповідачки, які підтверджують факт користування відповідачкою грошовими коштами АТ «ПУМБ». Протилежного відповідачкою не спростовано.

Враховуючи, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку не повернуті, АТ «ПУМБ» вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками.

Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Суд звертає увагу, що до позовної заяви долучено розрахунки заборгованості, з яких вбачається розрахування суми заборгованості з урахуванням також нарахованих відсотків:

- за кредитним договором №05 від 02.08.2021 в розмірі 40 487,79 грн, що передбачені заявою на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (розділ «кредитна картка»);

- за кредитним договором № від 20.10.2021 в розмірі 9,50 грн, що передбачені п. 6 заяви №901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (розділ «споживчий кредит»).

Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь АТ «ПУМБ» в тому числі процентів за користування кредитами.

Щодо стягнення заборгованості по комісії та зустрічного позову про визнання недійсним пункту 5 розділу «Споживчий кредит» заяви № від 20.10.2021

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.05.2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини 1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»).

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі «Графік платежів» кредитного договору. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає за весь період кредитування (24 місяці) 40 329,12 грн, сума за 1 місяць 1 680,38 грн.

З розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № від 20.10.2021 станом на 01.07.2024 вбачається, що позивачем нараховано комісію за обслуговування 43 689,88 грн, сплачено відповідачем 11 708,46 грн, заборгованість становить - 31 981,42 грн.

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).

Судом встановлено, що умовами кредитного договору № від 20.10.2021 передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка складає 2,99 % від суми кредиту.

Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена пунктом 5 кредитного договору.

Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 1680,38 грн. щомісяця. При цьому встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.

Також, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 ст. 89 ЦПК України).

На підставі наведеного, суд дійшов до висновку, що АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

З урахуванням викладеного, позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 31 981,42 грн є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості та Виписок по особовому рахунку встановлено, що відповідачкою за період користування кредитними коштами було сплачено комісію за обслуговування кредиту у сумі 11 708,46 грн.

З огляду на те, що положення п.5 кредитного договору та графіку платежів щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених кредитним договором є нікчемними, то необхідно застосувати його наслідки та здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором.

З огляду на вищевказане, сплачену відповідачкою комісію у сумі 11 708,46 грн необхідно вирахувати з суми основної заборгованості за тілом кредиту, а відтак, розмір боргу в цій частині підлягає зменшенню до 35 077,88 грн. (46786,34 11708,46).

За вищевикладених обставин, первісний позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо зустрічного позову про визнання недійсним п. 5 Розділу «Споживчий кредит» Заяви № від 20.10.2021 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ», та зобов`язання банк провести перерахунок заборгованості за кредитним договором № від 20.10.2021 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) викладено висновок, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду не погодилась з висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 577/5321/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16, від 07 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц та у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у частині застосування таких способів захисту прав та інтересів, як визнання нікчемного правочину недійсним і встановлення нікчемності правочину. У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду та Верховного Суду України у цій частині.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

За вищевикладених обставин зустрічна позовна вимога про визнання недійсним пункту договору, щодо якого судом встановлено нікчемність, задоволенню не підлягає. Крім того, враховуючи, що судом здійснено перерахунок заборгованості відповідача за спірним кредитним договором та враховано сплачену відповідачем суму заборгованості за комісією в суму погашення заборгованості за кредитом, підстав для задоволення зустрічної позовної вимоги про зобов`язання банку здійснити перерахунок заборгованості судом не вбачається.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір за первісним позовом покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати за зустрічним позовом покладаються на позивача, оскільки в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 80, 81, 82, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Первісний позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитними договорами у загальній сумі 120 575 (сто двадцять тисяч п`ятсот сімдесят п`ять) грн 17 коп., яка складається з:

- заборгованості за кредитним договором №05 від 02.08.2021 у сумі 85487,79 грн з яких: заборгованість за кредитом - 45000,00 грн; заборгованість за процентами - 40487,79 грн;

- заборгованості за кредитним договором № від 20.10.2021 у сумі 35 087,38 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 35 077,88 грн; заборгованість за процентами - 9,50 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» про визнання недійсним пункту договору та зобов`язання провести перерахунок заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя, який ухвалив оскаржуване рішення, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.10.2025 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», , адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; зареєстрована як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя В.К. Сиротенко