ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8103/25 Справа № 185/1869/24 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:

Позивач: Комунальне підприємство «Павлоградтеплоенерго»,

Відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2024року, головуючий у суді першої інстанції Юдіна С.Г.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024року Комунальне підприємство «Павлоградтеплоенерго»-Підприємство подало в суд позов проти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогами про стягнення з відповідачів на його користь заборгованості за постачання теплової енергії у розмірі 96 131,88грн, інфляційні витрати 6 801,42грн, 3 % річних 1 783,14грн та пеню 141,79грн.

Існування таких вимог КП «Павлоградтеплоенерго» пов`язувало із тим, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення, що надаються до квартири АДРЕСА_1 . Однак, відповідачі оплату за спожиту теплову енергію належним чином не проводили, у результаті чого за період з 01 січня 2002року по 01 лютого 2024року утворилася заборгованість за спожиту теплову енергію перед КП «Павлоградтеплоенерго».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2024року позов Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» задоволено в повному обсязі. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що Підприємством відповідачам надавалися послуги з постачання теплової енергії, за які останні не сплачували належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

25 червня 2025року ОСОБА_1 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2024року.

В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення суду, просила ухвалити нове рішення, яким частково застосувати строк позовної давності та стягнути заборгованість на користь позивача лише в розмірі 64 738,33грн, яку вона визнає, відмовивши у задоволенні решти позовних вимог.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявниці полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем було частково пропущений строк позовної давності.

Інша вимога апеляційної скарга зводилась до того, що позивачем незаконно було нараховано пеню та інфляційні втрати.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу Підприємство заперечило проти апеляційної скарги, заявляло, що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 липня 2025року апеляційну скаргу було залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2025року справу призначено до судового розгляду на 21 жовтня 2025року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

Відповідачі є споживачами послуг центрального опалення, що надаються за адресою: АДРЕСА_2 .

Станом на 01 лютого 2024року заборгованість відповідачів за спожиту теплову енергію за адресою їх проживання становить 96 131,88грн, яка утворилася за період з 01 січня 2002року по 01 лютого 2024року, що підтверджується особовим рахунком відповідачів за № НОМЕР_1 (а. с. 6-7).

Позивачем також нараховано інфляційні витрати, які складають: 6 801,42грн, 3 % річних складають: 1 783,14грн. Розмір пені складає: 141,79грн.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що відповідачам позивачем надавалися послуги з постачання теплової енергії, за які відповідачі не сплачували належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК, договір є обов`язковим для виконання сторонами, приписами ст. 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п.1 ч.3 ст.20 вищевказаного Закону).

Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначеною статтею встановлено презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна.

01 травня 2019року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Пунктами 1, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 та є споживачами послуг з постачання теплової енергії, які надаються КП «Павлоградтеплоенерго».

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилалась на те, що позивачем було частково пропущено строк позовної давності, проте такі доводи не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Як вбачається з виписок з особового рахунку, які були додані до позовної заяви, протягом спірного періоду за адресою: АДРЕСА_2 , відповідачами періодично частково здійснювалася оплата за надані послуги з постачання теплової енергії.

Тож, враховуючи оплати, здійснені відповідачами, а також продовження законом строків позовної давності на строк дії карантину та воєнного стану в Україні, звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії відбулось в межах строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивачем незаконно було нараховано пеню та інфляційні втрати є безпідставними, оскільки такі розрахунки були перевірені судом та їм надано належну правову оцінку та водночас скаржник не надав суду іншого розрахунку, який би частково спростовував наявність у нього заборгованості за послуги з постачання теплової енергії перед позивачем чи свідчив би про інші розміри пені та інфляційних втрат.

Посилання скарги на ЗУ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), згідно якого на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, є також безпідставним, оскільки вказана норма не забороняє нарахування інфляційних втрат або 3% річних.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тож, суд першої інстанції дійшов правильного висновку відносно того, що відповідачам Підприємством надавалися послуги з постачання теплової енергії, за які відповідачі не сплачували належним чином.

Решта доводів, приведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2024року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2025року.

Судді: