Справа № 490/3027/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
_________________________________________________________________________
У х в а л а

20 жовтня 2025 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Вознюк Д.І.,

безу часті сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про поновлення строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення від 17.02.2025 року у справі №490/3027/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП ,-

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від від 17.02.2025 року у справі №490/3027/24 частково задоволені позовні вимоги К: з відповідача на користь позвача стягнуто 22 016 грн 86 коп. заподіяної матеріальної шкоди; 15 000 грн у відшкодування моральної шкоди; 1211 грн судового збору та 3 000 грн - витрат на професійну правничу допомогу, а всього в загальному розмірі 41 227 ( сорок одна тисяча двісті двадцять сім ) грн 86 коп.

25.08.2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просив переглянути заочне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.02.2025 року у справі №490/3027/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП.

В обгрунтування клопотання посилався на те, що дізнався про заочне рішення лише 19.06.2025 року від державного виконавця , того ж дня звернувся до суду з заявою пр видачу копії судового рішення , яку отримав лише 15.08.2025 року, тому строк починається з цієї дати. Крім того, з 12 травня 2025 року він перебуває на службі в З СУ, що є об`єктивною поважною причиною неможливості своєчасного ознайомлення з матеріалами справи.

За такого просив поновити строк на оскарження заочного судового рішення у вигляді подачі заяви про його перегляд.

Ухвалою суду від 11.09.2025 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про поновлення строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення від 17.02.2025 року у справі №490/3027/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП - відмовлено.

Заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення - залишено без розгляду.

В апеляційному порядку вказану ухвалал віджповідчаем не оскаржувалася.

07.10.2025 через систему Електронний Суд надійшла заява від представника відповідача адвоката Луконіної Н.В. , в якій просить визнати причини пропуску процесуального строку, встановленого для подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем ОСОБА_3 поважними та поновити строк для звернення до суду з цією заявою.

Заяву про перегляд заочного рішення прийняти до розгляду та задовольнити. Скасувати заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП від 17.02.2025 року, та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Щодо поновлення строків на подання заяви про перегляд заочного рішення зазначає, що 18.09.2025 року між ОСОБА_2 та адвокатом Луконіною Н.В. буо укладено договір про надання правової допомоги. Того ж дня засобами підсистеми Електронний суд адвокатом Луконіною Н.В. подано заяву про надання можливості ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, яка зареєстрована судом 18.09.2025 , проте заявником зазначено не ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 . 19.09.2025 року представнику відповідача ОСОБА_4 надано доступ до матеріалів справи в т.ч. до повного тексту заочного рішення.

Отже, саме 19.09.2025 року слід вважати датою належного отримання повного тексту копії заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від від 17.02.2025 року у справі №490/3027/24 . Слід зазначити, що в матеріалах електронної справи взагалі відсутні докази відправлення на адресу відповідача будь який судових викликів та повідомлень або процесуальних документів. При цьому судом під час розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення встановлено, що на адресу відповідача (яка до того ж співпадає з тією адресою, яка зазначена заявником і на час звернення до суду з цією заявою) направлялися судові виклики та повідомлення, копії позовної заяви та ухвал суду, копія рішення суду, які поверталися з відміткою пошти про невручення, при цьому причини невручення судом не встановлені. . Зворотніх повідомлень поштового відділення з відміткою про відмову ОСОБА_2 отримати повістку матеріали електронної справи не містять.

ОСОБА_2 з 12.05.2025 року дійсно призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та призначений на посаду стрільця - зенитника зенітного ракетного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 за штатом воєнного часу (витяг з наказу додається) та з 08.06.2025 року відряджений до окремого розпорядження для виконання бойового розпрядження командира військової частини НОМЕР_2 СБУ від 12.12.2024 №5849/БР, бойового розпорядження командира військової частии НОМЕР_1 від 04.06.2025 року №90 ДСК, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2025 №156.

Просить застосувати висновок, виклдадений у Постанові від 29 листопада 2024 року у справі № 120/359/24 Верховним Судом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що перша заява про перегляд заочного рішення була подана ОСОБА_2 особисто, без належної правової допомоги, через що по неосвіченості в правових питаннях ним було допущено ряд процесуальних помилок, які призвели до залишення цієї заяви без розгляду. Наразі, перебуваючи в короткотривалому увільненні, 18.09.2025 року, ОСОБА_2 отримав можливість звернутися до фахівця та укласти договір про надання адвокатом Луконіною Н.В. правової допомоги по даній справі, оскільки а ні фізично, а ні психологічно він не здатен самостійно брати участь в судовому спорі. Враховуюи, що відповідач вже понад 4 місяці задіяний до виконання бойових завдань, та здійснює надважливе завдання захисту держави в умовах повномасштабного вторгнення рф на територію України, це суттєво звузило його право на доступ до правосуддя не з його вини. За такого, відповідно до положень ч.1 ст.127 ЦПК України, просить суд визнати причини пропуску ОСОБА_3 строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення поважними та поновити його.

Відповідно ч.1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Вивчивши підстави порушеного клопотання про поновлення процесуального строку, суд дійшов наступного висновку.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 3.04.2008 у справі «Ponomaryov v. Ukraine», п.41)»;

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення від 29.10.2015 у справі «Ustimeтko v. Ukraine», п.46)».

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Заочним розглядом справи є специфічна процедура розгляду цивільної справи та її вирішення за відсутності відповідача. Умовами проведення заочного розгляду справи є: 1) належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання; 2) нез`явлення відповідача у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та 4) відсутність заперечень позивача проти такого вирішення справи. Лише в разі одночасного існування всіх перелічених умов суд може ухвалити заочне рішення в справі (частина перша статті 280 ЦПК України).

Законодавець передбачив, що заочне рішення підлягає скасуванню судом першої інстанції, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 288 ЦПК України).

Отже, ЦПК України встановлює можливість перегляду ухваленого місцевим судом заочного рішення цим же судом без необхідності звернення до апеляційного суду за умови, що причини, які зумовили неприйняття відповідачем участі у розгляді справи, визнані судом поважними, а докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Натомість право на подання апеляційної скарги на заочне рішення суду відповідач набуває лише після залишення його заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).

За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61). Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Так, встановлений частиною другою статті 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже, право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.

Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).

Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.

Як виснувала Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24) , що зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.

Тлумачення статей 286, 287 ЦПК України в сукупності із частиною першою статті 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі, коли відповідач не довів наявність поважних причин неявки в судове засідання та неподання відзиву, а також не подав доказів по суті справи, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення. Для застосування повноважень, передбачених у частині третій статті 287 ЦПК України, суд звертає увагу, по-перше, на подання доказів по суті справи, які потенційно можуть змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та, по-друге, звертає увагу на існування і доведеність поважних причин, через які відповідач не зміг з`явитися на судове засідання, а також подати відзив, у зв`язку із чим і було ухвалене заочне рішення.

Тобто суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті. Тому правила частини третьої статті 287 ЦПК України щодо повноважень місцевого суду не можуть застосуватися в ситуації, коли відсутні підстави для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті, та, відповідно, не можуть бути підставою для залишення такої заяви без задоволення.

Водночас відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.

Можливість застосування статті 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить і частині другій статті 281 цього Кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.

Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

У вказаній Постанові Велика Палата Верховного Суду констатує, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) заява про перегляд заочного рішення, подана з пропуском установленого законом строку, за відсутності підстав для його поновлення, підлягає залишенню без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення, є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не без задоволення.

З урахуванням мотивів, викладених у цій постанові, Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), наводить такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:

- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення ухвалено судом 17 лютого 2025 року, описку в ньому усунуто ухвалою суду від 02 липня 2025 року. Судом неодноразово направлялися на адресу відповідача ( яка до того ж співпадає з тією адресою, яка зазначена заявником і на час звернення до суду з цією заявою) судові виклики та повідомлення, копії позовної заяви та ухвал суду, копія рішення суду , які поверталися з відміткою пошти про невручення.

Заявник зазначає, що повний текст цього заочного рішення отримав 15 серпня 2025 року - проте жодних доказів такого суду не надає.

Оцінка доводам безпосередньо самого ОСОБА_3 надана в ухвалі суду від 11.09.2025 року - яка ані заявником, ані його представником адвокатом Луконіню Н.В, не оскаржувалася в апеляційному порядку - хоча доступ до матеріалів справи адвокату був наданий 19.09.2025 року - тобто в межах строків апеляційного оскарження.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`визначено, що суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику ЄСПЛ як джерело права.

У питаннях оцінки поважності причин пропуску процесуального строку на оскарження як підстави для його поновлення Верховний Суд послідовно враховує критерії, сформовані у практиці ЄСПЛ, а саме: тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин; при цьому заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (справа «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії», пункт 109 ).

Усталеним у практиці ЄСПЛ є підхід щодо врахування таких обставин при оцінці поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийняті рішень про його поновлення: 1) складність справи, тобто обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі.

З огляду на сформовані критерії суд зазначає, що за обставинами цієї справи при вирішенні питання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення підлягає оцінці, зокрема, процесуальна поведінка відповідачки під час розгляду справи в суді, а також її дії після отримання інформації про постановлене рішення.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Також у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Тому, в розумінні положень статті 284 ЦПК України, строк передбачений на подання заяви про перегляд зачоного рішення суду , є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

За таких обставин поважними причинами пропуску цього строку можуть бути визнаними лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Поважними причинами пропуску процесуального строку є причини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне оскарження постанови суду першої інстанції, та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строкузвернення до суду.

Тому, оцінюючи обставини звернення представника відповідача адвокатки Луконіної Н.В. 07 жовтня 2025 року з клопотанням про поновлення строків на подання заяви про перегляд зачоного рішення від 17.02.2025 року з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, а також положеньстатті 284 ЦПК , слід дійти висновку, що строки подачі такої заяви даній справі не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого перегляду судового рішення з дотриманням прав не тільки позивача у справі, але й самого заявника, який сам повинен діяти добросовісно.

Так, починаючи з 15.08.2025 року відповідач ( якщо слідувати за його твердженням) був обізнаний про суть судового рішення, ухваленого за наслідками розгляду справи відносно нього.

Втім, заява про переглдя заочного рішення через систему «Електронний суд» подана його представником адвокаткою Луконіноюю Н.В. лише 07 жовтня 2025 року. Тобто, поза межами строку встановленого статтею 284 ЦПК України.

Твердження про відлік строку з дня отримання матеріалів справи та повного тексту постанови адвокаткою Луконіноюю Н.В. через систему «Електронний суд», з якою ОСОБА_3 укладено договір 18 вересня 2025 року, вже після закінчення строку на оскарження, є такими, що суперечать положенням цивільно-процесуального законодавства, оскільки датою початку такого строку є дата його проголошення ( ч.2 ст. 284 ЦПК ) або з дня вручення йому повного заочного рішення суду відповідачеві (ч.3 ст. 284 ЦПК) .

Отже, заявницею пропущений 20-денний строк, передбачений на подання заяви про перегляд заочного рішення суду , а наведені причини, які перешкодили їй в передбачений законом строк подати цю заяву не є поважними.

Звернення представника відповідача з цією заявою з обгрунтуванням того, що з повним текстом судового рішення відповідач в особі свого представника ознайомився 19.09.2025 року - отже саме 19.09.2025 року слід вважати датою належного отримання повного тексту копії заочного рішення представником відповідача - суд не приймає до уваги як підставу для понвлення пропущеного строку, адже таке твердження є наслідком невірного тлумачення норм права адвокатом відповідача.

Ознайомлення адвокатом відповідача як новим представником з текстом судового рішення через місяць після того, як сам відповідач отримав це рішення - не є підставою для ствердження того, що стороною по справі був пропущений відповідний процесуальний строк з поважних причин.

Проте, із заявою про перегляд заочного рішення відповідач звернувся лише в жоатні 2025 року, тобто із пропуском більше ніж на півроку строку, установленого в частині другій статті 284 ЦПК України строку.

Зазначені заявником обставини не змінюють як момент, з настанням якого процесуальний закон пов`язує початок відліку строку на подання заяви про перегляд заочного рішення (дата його ухвалення), так і подію, з якою пов`язується наявність у відповідача, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, права на поновлення строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, а саме з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

За таких обстави дійшов висновку про недоведеність заявником наявності поважних причин, що об`єктивно перешкоджали як відповідачеві, так і його представникові ( яка взагалі не скорситалася навіть правом на апеляційне оскарження попередньої ухвали судуд , а вирішила звернутися з такою заявою повторно, невірно визначаючи строк отримання копії заочного рішення) звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення у визначений процесуальним законом строк, а тому його клопотання про поновлення цього процесуального строку задоволенню не підлягає.

Установивши відсутність безумовних підстав для поновлення строку на звернення до суду з такою заявою, передбачених у частині третій статті 284 цього Кодексу, суд доходить до висновку про залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України.

Статтею 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 126, 127, 253, 260, 261, 284, 353 ЦПК України -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвокатки Луконіної Н.В. про поновлення строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення від 17.02.2025 року у справі №490/3027/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП. - відмовити.

Заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвокатки Луконіної Н.В. про перегляд заочного рішення - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Гуденко О.А.