Справа № 523/4379/17
Провадження №2-др/523/78/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткова)

"23" жовтня 2025 р. м. Одеса

Пересипський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.,

за участі секретаря судових засідань Дзюби Г.І.,

розглянувши заяву адвоката заявника ОСОБА_1 Смирнової Лариси Петрівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 10.09.2025р. скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Войтенка Валентина Вікторовича, стягувач: ОСОБА_2 та зобов`язання вчинити певні дії задоволено та постановлено визнати протиправними дії начальника Пересипського ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Войтенка Валентина Вікторовича щодо відмови у скасуванні арешту з усього майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №69815547 за виконавчим листом Суворовського районного суду м.Одеси №523/4379/17 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітків щомісячно але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючі з 23.03.2017 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ., а також про зобов`язання начальника Пересипського ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Войтенка Валентина Вікторовича або іншу уповноважену особу (державного виконавця) Пересипського ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) винести постанову про скасування арешту з усього майна боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) у ВП № 69815547 за виконавчим листом Суворовського районного суду м. Одеси №523/4379/17.

15.09.2025 р. через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява адвоката заявника ОСОБА_1 ОСОБА_4 , в якій вона просила стягнути з Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом даної скарги у розмірі 28000 (двадцять вісім тисяч) грн. 00 коп..

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_5 вказувала на те, що в скарзі та в судовому засіданні 10.09.2025р. було зазначено про наявність судових витрат та на необхідність стягнення витрат на правову допомогу, отриману від адвоката Смирнової Л.П. за Договором №12 від 04.04.2025 року про надання правничої допомоги (далі Договір), та розрахунком який буде надано в строк, передбачений ч.8 ст. 141 ЦПК України. На підтвердження вищевказаної суми до матеріалів справи додано: Розрахунок-фактуру з детальним описом виконаних адвокатом робіт по даній справі від 15.09.2025 року (Додаток №3 до Договору), Акт №1 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 15.09.2025 року (Додаток №2 до Договору), Договір №12 від 04.04.2025 року про надання правничої допомоги та Додатку №1. Крім того, як зазначає адвокат, зібраними матеріалами справи підтверджується всі процесуальні дії, вчинені адвокатом Смирновою Л.П. в межах розгляду даної справи, які зазначені в розрахунку з детальним описом і Актом №1 прийомки-здачі виконаних робіт від 15.09.2025 року. Так, згідно умов договору, встановлено гонорар адвоката у розмірі від 30% до 50% від мінімальної заробітної плати за годину роботи адвоката, що не суперечить ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та ст. 137 ЦПК України. Загальна сума судових витрат на правничу допомогу, отриману скаржником ОСОБА_1 від адвоката Смирнової Л.П., в даній справі складає 28000 грн. 00 коп.

Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Окрім того, представник ДВС не направили до суду жодного пояснення (або заперчення) щодо заявлених вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як судом встановлено, Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 10.09.2025р. скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Войтенка Валентина Вікторовича, стягувач: ОСОБА_2 та зобов`язання вчинити певні дії задоволено та постановлено визнати протиправними дії начальника Пересипського ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Войтенко Валентина Вікторовича щодо відмови у скасуванні арешту з усього майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №69815547 за виконавчим листом Суворовського районного суду м.Одеси №523/4379/17 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітків щомісячно але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючі з 23.03.2017 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ., а також про зобов`язати начальника Пересипського ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Войтенко Валентина Вікторовича, або іншу уповноважену особу (державного виконавця) Пересипського ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) винести постанову про скасування арешту з усього майна боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) у ВП № 69815547 за виконавчим листом Суворовського районного суду м. Одеси №523/4379/.

За змістом заявлених вимог заявник просив також стягнути на його користь судові витрати, а згідно поданої заяви витрати на правничу допомогу складають 28000 грн., на підтвердження чого надано Розрахунок-фактуру з детальним описом виконаних адвокатом робіт по даній справі від 15.09.2025 року (Додаток №3 до Договору), Акт №1 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 15.09.2025 року (Додаток №2 до Договору), Договір №12 від 04.04.2025 року про надання правничої допомоги та Додатку №1.

Так, згідно умов договору, встановлено гонорар адвоката у розмірі від 30% до 50% від мінімальної заробітної плати за годину роботи адвоката, що не суперечить ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та ст. 137 ЦПК України.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Як судом встановлено, про стягнення судових витрат позивачем було заявлено у скарзі та в судовому засіданні 10.09.2025р., а згідно розрахунку-фактури (Додаток №3) від 15.09.2025р. зазначено, що адвокатом виконані наступні роботи: консультація, з`ясування правової позиції, укладення договору(1 год)-2400 грн, складення і подання двох заяв до Пересипського ВДВС у м.Одесі ПМУЮ(м.Одеса) про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та про надання актуального розрахунку заборгованості(1год) 2400 грн, отримання відповіді від Пересипського ВДВС у м.Одесі ПМУЮ(м.Одеса) та наліз відповіді та консультація клієнта (30хв.) 1200 грн., складення і подання заяви до Пересипського ВДВС у м.Одесі ПМУЮ(м.Одеса) про скасування тимчасових обмежень та зняття арешту з коштів та майна боржника ((1год) 2400 грн., отримання відповіді від Пересипського ВДВС у м.Одесі ПМУЮ(м.Одеса) та наліз відповіді та консультація клієнта (30хв.) 1200 грн., складення і подання скарги до Пересипського ВДВС у м.Одесі ПМУЮ(м.Одеса) про бездіяльність державного виконавця Значек В.В. (1 год) 4000,00 грн., отримання відповіді на скаргу від Пересипського ВДВС у м.Одесі ПМУЮ(м.Одеса) щодо бездіяльності державного виконавця Значек В.В. та консультація клієнта (1 год.) 2400 грн.; складення і подання скарги до Пересипського районного суду м.Одеси про бездіяльність органу примусового виконання рішення та зобов`язання вчинення дій ((1год) 4000 грн, представництво інтересів в Пересипському районному суді м.Одеси , подання заяви про долучення до справи документів у паперовому вигляді (30 хв.) 1600 грн, представництво інтересів в Пересипському районному суді м.Одеси, участь у судовому засіданні з урахуванням часу на дорогу (28.08.2025р. та 10.09.2025р. - 2 год) 6400 грн, що разом в грошовому еквіваленті складає 28000,00 грн, які представник заявника просить суд стягнути з ДВС.

При постановленні ухвали 10.09.2025р., судом не було розглянуто вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За правилами частини 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, а також постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року в справі № 904/4507/18).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначила наступне.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Конституційний Суд зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019р. по справі №922/1163/18 дійшов наступних висновків: «(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару».

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Представник заявника ОСОБА_4 просить стягнути суму витрат на правову допомогу, понесену у зв`язку з необхідністю подання скарги до суду та супроводження справи у суді, у розмірі 28000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачем надано до суду: 1) Розрахунок-фактуру з детальним описом виконаних адвокатом робіт по даній справі від 15.09.2025 року (Додаток №3 до Договору), Акт №1 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 15.09.2025 року (Додаток №2 до Договору), Договір №12 від 04.04.2025 року про надання правничої допомоги та Додатку №1 на суму 28000,00 грн.

У зв`язку з тим, що заявник ОСОБА_1 вимушено уклав договір про надання правової (правничої) допомоги, з метою захисту своїх прав, зважаючи на предмет заявлених вимог, враховуючи відсутності будь-яких заяв про зменшення заявлених вимог, суд дійшов висновків про задоволення заяви та стягнення з відділу ДВС на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 28000,00 грн.

Суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22.

Згідно з статтею 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважає за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення і приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України визначено, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат на правничу допомогу.

Судом також враховуються висновки Великої Палати Верховного Суду висловлені в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, висновок Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

Таким чином, враховуючи вказані висновки, а також те, що рішенням суду вимоги задоволено повністю, суд вважає, що розмір витрат, які підлягають стягненню, становить 28000,00 грн.

Керуючись ст. 260,261,270 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву адвоката заявника ОСОБА_1 Смирнової Лариси Петрівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Войтенка Валентина Вікторовича, стягувач: ОСОБА_2 та зобов`язання вчинити певні дії про стягнення судових витрат.

Стягнути з Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), () на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом даної скарги у розмірі 28000 (двадцять вісім тисяч) грн. 00 коп..

Додаткова ухвала суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 15-ти днів з дня складання.

Складено та підписано 23.10.2025 року.

Суддя: В.К.Кисельов