Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/941/24

13 жовтня 2025 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Битківського Л.М.

з участю секретаря Чорній К.М.,

представника позивача-відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача-позивача ОСОБА_2 ,

представника органу опіки

та піклування Римарука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

05 липня 2024 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 серпня 2018 року в Богородчанському районному відділі ДРАЦС він зареєстрував шлюб з відповідачкою, актовий запис № 69. У шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З дружиною, дочкою та сином дружини від першого шлюбу ОСОБА_6 , 2009 р.н., разом проживали у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить його матері. У 2021 році вони припинили спільне проживання: він залишився проживати у квартирі батьків, а ОСОБА_4 з дітьми перейшла проживати до своєї матері ОСОБА_7 . Відповідачка час від часу виїжджала до Республіки Польща, залишаючи в Україні дочку зі своєю матір`ю. Щоб уникнути конфліктних ситуацій та не травмувати психіку дитини, між ним та відповідачкою була домовленість про те, що дочка буде проживати з нею, а він буде забирати до себе дитину в гості. Однак мати і бабуся дитини стали перешкоджати йому у спілкуванні та зустрічах з дочкою. Крім того, 22 квітня 2024 року мати відповідачки ОСОБА_7 звернулася до Богородчанської селищної ради з заявою про позбавлення їх обох ( ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) батьківських прав відносно дочки ОСОБА_8 . Рішенням виконавчого комітету Богородчанської селищної ради від 25 квітня 2024 року був затверджений висновок служби у справах дітей Богородчанської селищної ради про необхідність проживання дочки ОСОБА_9 почергово за місцем проживання кожної з бабусь - ОСОБА_10 та ОСОБА_7 . Однак після цього рішення він втратив зв`язок з дочкою. 30 квітня 2024 року звернувся з заявою до органу опіки та піклування щодо встановлення місця перебування його дочки ОСОБА_9 . За результатами розгляду заяви було з`ясовано, що станом на 01 травня 2024 року дитина ОСОБА_5 відсутня за адресами АДРЕСА_2 . У ході розмови з матір`ю відповідачки йому стало відомо, що вона вивезла дитину до матері, яка проживає в Республіці Польща, та відмовилася повідомити йому місце перебування дочки за кордоном. Вважає, що відсутність батька у вихованні дитини негативно впливає на її емоційний стан та психічний розвиток. Відповідачка, яка проживає за межами України, не має власного житла та не може забезпечити належних умов для проживання та розвитку дитини, натомість він має можливість і спроможний забезпечити дитині належні умови для проживання та розвитку, тому просив визначити місце проживання дочки ОСОБА_9 з ним, як батьком.

Ухвалою від 08 липня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

В письмових поясненнях, які були подані суду 21 серпня 2024 року через систему «Електронний суд», представник відповідачки заперечила щодо позову. Зазначила, що визначення місця проживання дитини з позивачем суперечитиме інтересам дитини ОСОБА_5 та буде мати негативний вплив на її розвиток. Батько дитини є конфліктною та агресивною людиною, протягом тривалого часу зловживає спиртними напоями, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП. Також, в 2021 році до суду були направлені обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за вчинення ним кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України стосовно ОСОБА_4 , та адміністративні справи за вчинення ним правопорушень, передбачених ст. 173 та ч.1 ст. 184 КУпАП. Мати відповідачки ОСОБА_7 неодноразово зверталася в 2020 році та в 2021 році до Богородчанського відділення поліції з приводу протиправної поведінки позивача.

Крім того вказує, що ОСОБА_3 не має можливості утримувати дитину та забезпечити їй належний рівень життя, оскільки не працює та не має стабільного та достатнього доходу, у нього відсутнє будь-яке рухоме та нерухоме майно. Мати дитини змушена була звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Вважає, що звернення позивача до суду з даним позовом продиктоване бажанням уникнути можливої мобілізації на військову службу під час воєнного стану, а не прагнення спілкуватися та виховувати дитину. З квітня 2024 року дитина проживає з матір`ю в Республіці Польща, звикла до нового місця проживання, навчається. Переїзд до іншої країни не спричинив дитині жодного стресу, навпаки, у дівчинки покращилося самопочуття та психоемоційний стан. Дитина проживає в безпечних умовах, забезпечена житлом та усім необхідним відповідно до її віку. Мати дитини працює, має стабільний та достатній дохід у розмірі орієнтовно 4300,00 злотих. Батько дитини і надалі байдуже ставиться до неї, не вітає зі святами, не дарує жодних подарунків, не проявляє ініціативи до спілкування з дитиною. За наведених обставин вважає, що проживання дитини ОСОБА_8 з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Позивач ОСОБА_3 подав суду 20 вересня 2024 року заперечення на письмові пояснення, в яких зазначив, що доводи, викладені у них не є об`єктивними, подані з перекрученням дійсних обставин справи. Вказав, що ніколи не проявляв ніякої агресії ні щодо дочки ОСОБА_9 , ні щодо сина відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_11 . Інколи його неправильна поведінка була пов`язана із забороною колишньої дружини і тещі спілкуватися з дочкою. Мати дитини також неодноразово притягувалася до відповідальності за поведінку в сім`ї. Наприкінці 2021 року ОСОБА_4 виїхала до Польщі і забула про дочку. З її виїздом припинилися будь-які скандали і виклики поліції. З 2022 року він не зловживає алкоголем та наркотичними речовинами, має постійне місце проживання - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить його матері ОСОБА_10 . Під час проживання дитини в Україні дочку ОСОБА_12 утримували матеріально він, його мати та сестра ОСОБА_13 . Те, що він не був офіційно працевлаштований, не означає, що він не працював. Вважає, що дитина в Україні проживала в порівняно безпечному регіоні, де живе багато дітей, спілкувалася рідною мовою, проживала в нормальних життєвих умовах, була оточена любов`ю, доглядом та опікою найрідніших людей, в той час як мати дитини не цікавилася дитиною майже три роки. Вважає, що проживання з матір`ю, яка зловживає алкоголем, в чужій країні, де вимушена спілкуватись чужою мовою, суперечить інтересам дитини.

25 вересня 2024 року представник ОСОБА_4 адвокат Щадей Н.В. звернулася до Богородчанського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що у шлюбі, який був зареєстрований між сторонами ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя не склалося, спільне проживання припинили з 2021 року, а рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2024 року шлюб між ними розірвано.

З метою утримання сім`ї ОСОБА_4 була змушена періодично виїжджати на роботу до Республіки Польща. На час звернення до суду з даним позовом вона орендує житло, працевлаштована, має стабільний та достатній дохід у розмірі 4300,00 злотих. У зв`язку з тим, що на території України діє правовий режим воєнного стану, що становить пряму загрозу для життя і здоров`я дитини, позивачка переконана, що дочці буде краще проживати поза межами України. З квітня 2024 року дитина переїхала разом з іншими членами її сім`ї до неї у Польщу, звикла до нового місця проживання, знайшла друзів, навчається у одній з місцевих шкіл. Переїзд до іншої країни не спричинив дитині жодного стресу, навпаки, у дівчинки покращилося самопочуття та психоемоційний стан. Дитина проживає в безпечних умовах, забезпечена житлом та усім необхідним відповідно до її віку. Вважає, що для забезпечення найкращих інтересів дитини, забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, слід визначити місце проживання дитини ОСОБА_8 з матір`ю. Просила об`єднати в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 із цивільною справою за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (338/941/24) про визначення місця проживання їх спільної неповнолітньої дитини.

Ухвалою від 30 вересня 2024 року відкрито провадження у справі № 338/1351/24, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

15 жовтня 2024 року відповідач ОСОБА_3 подав суду відзив на позовну заяву, в якому заявлений до нього позов не визнав. Вказав, що ОСОБА_4 у вересні 2021 року виїхала до Республіки Польща і забула про дітей, тому з 12 жовтня 2021 року їх дочку ОСОБА_14 та сина позивачки ОСОБА_15 було поставлено на облік службою у справах дітей Богородчанської селищної ради. З виїздом позивачки за кордон припинилися будь-які скандали і виклики поліції, що свідчить про те, що саме вона була їх ініціатором. ОСОБА_4 не приїжджала в Україну більше двох років. В кінці березня 2024 року вона приїхала на тиждень, під час якого 02 квітня 2024 року був зафіксований виклик до ВП №2 селища Богородчани з приводу неналежної поведінки позивачки, а 22 квітня 2024 року мати позивачки ОСОБА_7 подала заяву до органу опіки та піклування Богородчанської селищної ради про позбавлення батьківських прав. Вважає, що дочку ОСОБА_12 позивачка вивезла за кордон з метою отримання соціальної допомоги на дитину в Європі та отримання аліментів від нього в Україні. Де і в яких умовах проживає дитина, який її психологічний стан йому невідомо. Вважає, що мати і бабуся дитини спричинили дочці стресову ситуацію і психологічну травну, забравши її з безпечного та звичного для неї середовища в чужу країну, де немає рідних і близьких людей, друзів, рідної мови, свят. Він, як батько, має житло, в якому може проживати з дитиною, поруч є рідні і близькі для дитини люди, а також він і його рідні можуть матеріально утримувати дитину. Станом на жовтень 2024 року заборгованість по аліментах у нього відсутня. Вважає, що проживання дитини в Україні з батьком відповідатиме найкращим інтересам дитини. Просив відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою від 02 грудня 2024 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини (338/1351/24/) із цивільною справою за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання їх спільної неповнолітньої дитини (338/941/24). До розгляду обох справ залучений орган опіки та піклування в особі Богородчанської селищної ради.

Ухвалою від 12 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В ході судового розгляду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заявлені ними кожним зокрема вимоги підтримали з підстав, наведених вище.

Додатково у наданих в ході розгляду справи у суді поясненнях ОСОБА_3 суду наголосив на тому, що має можливість та спроможний створити умови для спільного проживання з дочкою, переглянув своє відношення до батьківських обов`язків. В даний час офіційно працевлаштований, не зловживає алкоголем, проживає разом зі співжителькою ОСОБА_16 , однак у разі прийняття судом рішення про визначення місця проживання доньки з ним, готовий розірвати з нею стосунки. Він та члени його родини забезпечать дочці належну опіку та турботу.

Представник ОСОБА_3 адвокат Боднарук С.І. за підсумками судового розгляду наголосила, що батько, внаслідок самовільної, без погодження з ним зміни місця проживання дочки, на даний час позбавлений змоги вільно спілкуватись з дитиною, може це зробити лише епізодично у телефонному режимі, без можливості зустрічатись з донькою. Звернула увагу на те, що дитина в ході судового засідання так і не висловила свого категоричного бажання жити з матір`ю чи батьком, що на її думку, свідчить про те, що теперішні умови її проживання із матір`ю не являються такими, які дитині подобаються. Просила врахувати висновок органу опіки та піклування, який вважав за доцільне визначити місце проживання дитини із батьком.

ОСОБА_4 в ході судового розгляду крім наведених у позові обставин заначила, що у 2021 році, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, через відсутність будь-яких засобів до існування, виїхала до Республіки Польща. Дочку ОСОБА_12 та сина ОСОБА_11 залишила під опікою своєї матері ОСОБА_7 . Протягом кількох років адаптувалась до нових умов, знайшла роботу, житло і у квітні 2024 року попросила матір привезти дочку до неї у ОСОБА_17 . На даний час проживає у м.Варшава всією сім`єю, разом з дочкою ОСОБА_18 , сином ОСОБА_11 , матір`ю ОСОБА_7 , а також із чоловіком, з яким перебуває у незареєстрованому шлюбі. По приїзду дочка була влаштована на підготовчий дошкільний курс, а тепер навчається у школі. Умови їх проживання добрі, вони винаймають трикімнатну квартиру, де діти мають свою кімнату. Вона працює не повний робочий тиждень - 20 год., оскільки вимушена забезпечувати догляд за дітьми. Однак спільний бюджет їх сім`ї забезпечує усі наявні потреби. Також на даний час вони отримують тимчасову допомогу від Польської держави як біженці. Крім навчання у місцевій школі, ОСОБА_19 дистанційно навчається у Богородчанському ліцеї. Вона ніколи на чинила перешкод у можливості спілкуватись дитині з батьком та його родичами, навпаки, заохочувала таке спілкування, попри те, що її стосунки з ОСОБА_3 були складними. На даний час алкоголем не зловживає, оскільки життєві обставини, які були чинником до цього змінились.

Представник ОСОБА_4 адвокат Щадей Н.В. за підсумками судового розгляду, підтримала позицію своєї довірительки. Звернула увагу, що відсутні об`єктивні обставини, які би вказували на те, що батько дитини змінив свій спосіб життя, спроможний забезпечити дитині необхідні умови проживання та виховання. Офіційне працевлаштування ОСОБА_3 є фікцією, він влаштувався на роботу за день до розгляду спірного питання на комісії селищної ради. Дохід, який він декларує для сплати аліментів складає 4 тис.грн., що є недостатнім для забезпечення потреб сім ї в цілому та дитини зокрема. Батько живе однією сім`єю зі співмешканкою, яка може мати негативний вплив на виховання дитини, оскільки притягувалась до кримінальної відповідальності за злочин, пов`язаний із незаконним обігом наркотичних речовин. Крім того, маючи двох власних неповнолітніх дітей, піддавалась адміністративному стягненню за фактом ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей. В ході проведення перевірок органом опіки та піклування вказані обставини залишились поза увагою. Натомість ОСОБА_4 з квітня 2024 року, відколи разом з дитиною проживає у м.Варшава, забезпечила здобуття дитиною освіти за сімейною (домашньою) формою навчання в Богородчанському ліцей №2 в Україні, а також навчається у польській місцевій школі. Визначальним також вважає те, що дитина живе у звичному для себе сімейному середовищі з бабусею ОСОБА_20 та братом ОСОБА_11 . За підсумками розгляду справи наполягала на задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 .

Представник органу опіки та піклування в особі Богородчанської селищної ради Римарук В.В. в судовому засіданні пояснив, що сім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тривалий час перебувала у полі зору працівників служби у справах дітей Богородчанської селищної ради, оскільки обоє батьків не виконували належним чином своїх батьківських обов`язків, зловживали алкоголем, на цьому ґрунті постійно конфліктували. У вересні 2021 року ОСОБА_4 виїхала до Польщі на роботу, а дитину залишила проживати з матір`ю ОСОБА_7 . Протягом 2022-2024 року фактично вихованням та утриманням дитини займалась дві бабусі - ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . В цей період ОСОБА_21 неодноразово зверталась до служби у справах дітей з приводу відсутності допомоги як від батька так і від матері в утриманні дитини. Йому відомо, що ОСОБА_7 у цей період виїжджала до Польщі разом з дітьми аби провідати ОСОБА_4 , однак незабаром повернулась в Україну та скаржилась, що дочка не має постійної роботи та житла і продовжує зловживати алкоголем. При цьому ініціювала перед Службою питання про отримання висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав обох батьків. Про дану ініціативу стало відомо ОСОБА_4 , яка приїхала в Україну аби запобігти такому розвитку подій та влаштувала конфлікт з матір`ю, який закінчився викликом поліції. Цьому передувало те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 черговий раз спільно розпивали спиртне на території місцевого стадіону. Через кілька днів ОСОБА_22 знову повернулась до Польщі, а дитина залишилась із її матір`ю Згодом між ОСОБА_7 та бабусею по батьковій лінії ОСОБА_10 стали виникати непорозуміння з приводу порядку їх участі у вихованні дитини. І за зверненням ОСОБА_10 органом опіки та піклування було визначено, що дитина проживатиме почергово по 15 днів з кожною із бабусь. Через деякий час після вказаного рішення дізнався, що ОСОБА_7 , не повідомивши батька та його родичів, вивезла дочку ОСОБА_12 до матері у Польщу і відмовилась повідомити Службі інформацію про місце їх фактичного проживання. При підготовці висновку щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 комісія з питань захисту прав дитини Богородчанської селищної ради виходила з кількох критеріїв: 1. Починаючи від 2022 року ОСОБА_3 не піддавався заходам адміністративного впливу та не притягувався до кримінальної відповідальності, в той час як щодо ОСОБА_4 02.04.2024 року реєструвалась у поліції заява стосовно її протиправної поведінки в сім`ї щодо матері ОСОБА_7 ; 2. Комісії було подано довідку про працевлаштування батька, в той час, як відомостей про роботу та доходи ОСОБА_4 у комісії не було; 3. Батько вжив заходів щодо зарахування дитини до першого класу загальноосвітнього навчального закладу за місцем її реєстрації у селищі Богородчани, в той час як про залученість дитини до навчально-виховного процесу на території Польщі , відомостей не було; 4 Умови проживання батька були перевірені комісією та визнані задовільними, а можливості переконатись у належності житлових умов матері не було; 5. Співмешканка ОСОБА_3 ОСОБА_16 була опитана працівниками служби у справах дітей і не заперечувала стосовно спільного проживання з малолітньою дочкою ОСОБА_3 . Натомість жодних відомостей про співмешканця ОСОБА_4 комісія не мала. Таким чином оцінку потреб сім`ї ОСОБА_3 було здійсенено, а сім`ї ОСОБА_22 ні. Оскільки ОСОБА_4 знаходиться поза межами можливого контролю повноважних служб Богородчанської селищної ради, які не спроможні будуть контролювати стан здійснення батьківських обов`язків матір`ю, то орган опіки та піклування прийняв рішення про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком. Вказаний висновок представник підтримав в ході судового розгляду.

Заслухавши пояснення сторін, представника органу опіки та піклування, свідків, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив, що у шлюбі, який був зареєстрований сторонами ІНФОРМАЦІЯ_3 народжена дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

До 2021 року подружжя спільно проживало у АДРЕСА_3 , в однокімнатній квартирі площею 36,2 кв.м., що належить матері ОСОБА_3 .

Внаслідок конфліктів та сварок на побутовому ґрунті, а також внаслідок зловживання спиртними напоями ОСОБА_3 , а згодом і ОСОБА_4 , остання в лютому 2021 року перейшла з дітьми (дочкою ОСОБА_18 та сином від першого шлюбу ОСОБА_23 , 2009 р.н.) проживати до своєї матері ОСОБА_7 , яка наймала квартиру у тому ж будинку. Протягом весни-літа 2021 року сторони періодично поновлювали стосунки та розходились знову.

За фактом заподіяння ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень 21.05.2021 року за місцем проживання у квартирі по АДРЕСА_3 ОСОБА_3 був притягнутий до кримінальної відповідальності.

На комісії з питань захисту прав дитини Богородчанської селищної ради 29.09.2021 року було розглянуто питання про стан виконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Обох батьків було попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків та рекомендовано пройти курс лікування від алкогольної залежності.

У жовтні 2021 року ОСОБА_4 , залишивши дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у матері ОСОБА_7 , виїхала на роботу до Республіки Польща.

В листопаді 2021 року ОСОБА_3 , забравши у ОСОБА_7 на кілька днів дитину під свою опіку, був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 та ст.173 КУпАП за фактом незабезпечення малолітній дитині належних умов проживання та догляду.

Протягом 2022-2024 року малолітня ОСОБА_5 постійно проживала у бабусі ОСОБА_7 . Участь у вихованні дитини також брала бабуся ОСОБА_10 та тітка ОСОБА_24 .

Допитана як свідок ОСОБА_7 мати ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що донька у 2014 році виїхала із окупованої території з м.Донецька із сином ОСОБА_11 , 2009 року народження. Перший чоловік залишився під окупацією. Переїхавши у ОСОБА_25 , дочка зійшлась із ОСОБА_3 , який проживав по сусідству. Спостерігаючи за характером їх стосунків, вона відразу розуміла, що життя не буде. ОСОБА_3 зловживав спиртним, у стані сп`яніння поводився агресивно, не мав постійної роботи, зароблені кошти пропивав. Коли ОСОБА_26 завагітніла, то вимушено зареєстрували шлюб. Після народження дитини ситуація погіршилась, зловживати спиртним почали вдвох, кошти, які отримували в якості допомоги на дитину пропивали, часто вона змушена була утримувати їх за власний рахунок. Більше того, коли вона відмовлялась давати кошти, то зазнавала фізичного насильства від зятя, він вчиняв у квартирі п`яні дебоші. Від фізичного насильства потерпали як вона, так і ОСОБА_26 , яка зазнавала численних побоїв. Ці конфлікти виникали у присутності дітей, донька ОСОБА_19 від пережитих стресів почала заїкатись. За три роки спільного життя, вони десятки раз сходились і розходились. Послухавшись її умовлянь, дочка восени 2021 року поїхала до Польщі шукати роботу, залишивши дітей із нею. ОСОБА_3 спершу приходив, відвідував дочку, а потім забрав її до себе. Через місяць зі слів сусідів дізналась, що в квартирі систематично відбувались п`яні оргії. В один із днів листопада, працівник соціальної дитячої служби ОСОБА_27 повідомила її, що місце інцидент, коли ОСОБА_3 п`яного забрала поліція, а дитина залишалась без догляду, тому пропонувала забрати дитину до себе. З того часу, дитина більше до ОСОБА_3 не поверталась. Періодично він приходив та відвідував дитину, однак коли з`являвся у нетверезому стані, то у зустрічах з дитиною вона йому відмовляла. Згодом, він перестав відвідувати дитину у неї, а зустрічався із донькою, коли її брала до себе в гості бабуся ОСОБА_10 . Її донька на перших порах також не допомагала їй матеріально в утриманні дітей, про що вона скаржилась ОСОБА_28 , однак згодом, коли влаштувала свій побут і знайшла роботу, то висилала їй гроші. В той же час ОСОБА_3 жодним чином не допомагав матеріально, дитина крім ласощів, з яким він міг її відвідати, ніколи від нього не мала підтримки. За порадою начальника служби у справах дітей звернулась до селищної ради із заявою про позбавлення обох батьків батьківських прав, оскільки сподівалась на якусь підтримку в подальшому від держави. Однак, коли її стали переконувати ініціювати процес спершу стосовно доньки аби у такий спосіб батьком міг набути статусу та уникнути мобілізації, то вона з таким підходом не погодилась. На цьому ґрунті у неї виникли непорозуміння із матір`ю ОСОБА_3 ОСОБА_10 . Тому, у кінці квітня 2024 року, після розмови з донькою, яка запевнила, що уже спроможна забрати дочку до себе, вона відвезла ОСОБА_12 до доньки у ОСОБА_17 , а сама повернулась в Україну аби ОСОБА_11 зміг закінчити 9 клас. На даний час вони усі разом проживають у Варшаві, знімають благоустроєне житло. І вона, і донька мають роботу, чергуються у догляді за дітьми. ОСОБА_19 пішла там до школи, знайшла друзів, навчається дистанційно в українській школі. Дійсно, 02.04.2024 року, коли ОСОБА_4 приїхала з Польщі додому, то між ними виникла сварка, оскільки вона хотіла, щоб донька залишилась з дітьми і більше не виїжджала закордон, мала намір забрати її паспорт. Внаслідок цього між виник конфлікт і вона телефонувала у поліцію. Про будь-які погрози ножем не йшлось. Вважає, що в найкращих інтересах дитини є проживати з матір`ю.

Допитана в судовому засідання як свідок ОСОБА_10 мати ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_7 , дізнавшись про вагітність ОСОБА_4 , схиляла останню до того аби її перервати, ймовірно розуміючи материнські якості своєї дочки. Після народження дитини, у сім`ї дійсно періодично виникали проблеми з безвідповідальним ставленням до батьківство зі сторони обох батьків. Вона та члени її родини докладались до виховання та утримання ОСОБА_9 . У 2024 році ОСОБА_7 у розмові із нею обговорювала питання можливого позбавлення батьківських прав обох батьків, на її думку, переслідуючи меркантильні інтереси, оскільки мотивувала свої наміри тим, що зможе отримувати на дитину допомогу від держави. Дізнавшись про наміри ОСОБА_21 , ОСОБА_4 приїхала з Польщі і 2 квітня 2024 року мав місце конфлікт між ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . 15.04.2024 року вона востаннє очно спілкувалась із ОСОБА_18 , проте між нею та ОСОБА_7 уже виникала незгода з приводу її участі у вихованні дитини, яка була вирішена рішенням органу опіки та піклування, котрий встановив, що 15 днів протягом місця дитина може перебувати почергово у кожної із бабусь. Про наміри ОСОБА_7 вивезти дитину закордон ні їй, ні батькові дитини не було відомо. У 2023 році ОСОБА_7 уже виїжджала з дітьми до Польщі, однак не ризикнула залишити їх у матері і повернулась назад. Проте, вивізши дитину у квітні 2024 року, попри заперечення батька, дитину більше до України ОСОБА_22 та ОСОБА_21 не повернули. В даний час вона має можливість лише у телефонному режимі спілкуватись із онукою. Також декілька разів спілкувалась із ОСОБА_4 яка, на її думку під час розмов перебувала у нетверезому стані. Вважає, що виїзд дитини закордон був продиктований виключно бажанням отримувати виплати на дитину, які сплачує Польща українським біженцям. Виховання дитини у її родині відповідало би інтересам ОСОБА_9 більшою мірою, оскільки і в житлі де проживає батько, і в її будинку у дитини є своя кімната, іграшки, приладдя, вона може отримати гармонійний розвиток. В даний час її син як батько, та інші члени її сім`ї фактично позбавлені можливості брати участь у житті дитини.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_24 сестра ОСОБА_3 пояснила, що з 2021 року, відколи ОСОБА_4 виїхала закордон, малолітньою ОСОБА_18 опікувались обидві бабусі та вона. Брат через перешкоди зі сторони ОСОБА_7 зустрічався з дочкою переважно у будинку своєї матері. За період відколи ОСОБА_4 перебувала у Польщі, вона не допомагала в утриманні доньки, про що знає від ОСОБА_7 . Мав місце випадок, коли ОСОБА_7 у 2023 році виїжджала з дітьми до Польщі відвідати матір, то кошти на повернення в Україну просила у неї. Відзначила, що брат спроможний створити для дочки належні умови проживання та займатися вихованням, оскільки в даний час не зловживає спиртним, має роботу та достатній заробіток. Вона з матір`ю зможуть допомагати у догляді та вихованні дитини.

Допитана в судовому засідання як свідок ОСОБА_27 начальник відділу соціальної роботи пояснила, що є членом комісії з питань захисту дітей Богородчанської селищної ради і за функціональними обов`язками за посадою працює із сім`ями, які перебувають у складних життєвих обставинах. З сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стикнулась у 2019 році, коли до центру соціальної роботи стали надходити повідомлення від поліції про факти насильства у цій сім`ї. Вона неодноразово бувала у місці їх проживання, проводила профілактичні бесіди, обговорювали проблеми сім`ї на комісії з питань захисту дітей. Фактично основні обов`язки по догляду за дитиною взяла на себе бабуся ОСОБА_7 , яка неодноразово протягом 2 років навідувалась до центру соціальної роботи шукаючи підтримки та впливу на обох батьків, які не виконували належно своїх батьківських обов`язків. Орієнтовно в кінці 2021 року їй стало відомо, що ОСОБА_4 виїхала до Польщі, а діти ОСОБА_19 та ОСОБА_11 залишились проживати з ОСОБА_7 . Батько часом відвідував дитину, однак ОСОБА_7 допускала його до дитини лише коли приходив тверезий. Неодноразово зустрічаючи бабусю в селищі, розпитувала про стан справ і вона нарікала, що не допомагає жоден з батьків. Зі слів ОСОБА_7 відомо, що вона їздила з дітьми у Польщу до дочки у 2023 році, однак були там недовго, бо ОСОБА_22 сама ще не була влаштована. Також відомо, що родичі зі сторони батька (бабуся та тітка ОСОБА_9 ) допомагали в утриманні дитини та її вихованні. Суперечка між бабусями виникла минулого року. При підготовці висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини під час вирішення даного спору, була залучена до обстеження умов проживання ОСОБА_3 та оцінки потреб його сім`ї. У акті оцінки висновку потреб сім`ї вказала на ту обставину, що ОСОБА_3 лікується від алкоголізму. Таку обставину вказала з його слів. Жодних перекручень з цього приводу не допускала. Також відзначила, що ОСОБА_3 , проживає зі співмешканкою ОСОБА_16 , яка перебуває зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_29 . Побутові умови ОСОБА_3 на даний час задовільні. Стосовно умов проживання ОСОБА_4 , то внаслідок її перебування закордоном обстежити їх безпосередньо не було можливості. На її особисту думку, при вирішення даного спору слід залишити ситуацію у тому стані, який склався на даний час, тому вона на засіданні комісії при підготовці висновку органу опіки та піклування не погодиллась із необхідністю визначення місця проживання дитини з батьком та голосувала проти. Дівчинка фактично виростала під опікою бабусі ОСОБА_7 , найближчими рідними людьми, які її завжди оточували є бабуся і брат ОСОБА_11 , які на даний час проживають з нею. Якщо би дитина залишалась виключно під опікою матері, то могли би бути перестороги, однак за наявності поруч у сім`ї ОСОБА_7 , вважає що інтереси дитини будуть захищені.

Заслуханий в судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив, що в даний час разом із бабусею ОСОБА_7 та сестрою ОСОБА_18 переїхали на проживання до матері в Респубілку Польща та проживають у м.Варшава. Разом з ними проживає співмешканець матері, з яким у нього склались добрі стосунки і він добре ставиться до нього та сестри. Мати та бабуся працюють почергово, ділять разом обов`язки по дому. Побутові умови їх проживання добрі, він з сестрою мають окрему кімнату, мати та бабуся також мають окремі кімнати. ОСОБА_19 навчається у школі, зайнята там практично повний робочий день. Відзначив, що проблеми, які мали місце в минулому, а саме зловживання алкоголем матір`ю ще повною мірою не подолані, випадки вживання алкоголю можуть мати два чи три рази на місяць. Однак співмешканець матері її у цьому не підтримує та вживає заходів до подолання цієї звички. Вважає, що поруч з ним, бабусею та матір`ю ОСОБА_30 зараз комфортно.

Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Богородчанського районного суду від 03.07.2024 року.

Даючи оцінку дослідженим судом доказам, суд виходить з таких міркувань.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд вправі не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 223/306/20 (провадження № 61-9005св21) зазначено, що «міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах».

При цьому важливо зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у справі №402/428/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14.12.2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12.07.2017 року у справі №6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст.161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2025 року у справі № 729/694/24 суд зазначив, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки щодо дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

У даній справі судом встановлено, що малолітня ОСОБА_5 фактично з часу її народження потрапила у складні життєві обставини, оскільки обоє батьків неналежно ставились до виконання своїх батьківських обов`язків, що було предметом неодноразового розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Богородчанської селищної ради.

Суд встановив, що як ОСОБА_31 так і ОСОБА_22 , як батьки, переклали обов`язки по вихованню та утриманню дитина в основному на плечі бабусі ОСОБА_7 . Допомогу в утриманні та вихованні дитина надавали також родичі зі сторони батька. Проте на даний час обоє батьків виявили бажання визначити місце проживання дитини з кожним зокрема і згоди з цього питання не досягли.

Оцінюючи встановлені обставини справи, суд зазначає, що батько дитини ОСОБА_3 на практиці не довів своєю поведінкою та відношенням до свого батьківського обов`язку того, що спроможний забезпечити дочці достатній рівень життя, оточити її турботою і доглядом, хоч мав можливість проявити свої батьківські якості у період, коли з осені 2021 року ОСОБА_4 виїхала у пошуках роботи закордон, а дитина залишилась проживати в Україні. В цей період ОСОБА_3 не лише не взяв на себе основний обов`язок із виховання дитини, але поводив себе безвідповідально по відношенню до дитини, що підтверджено фактом притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП. Крім того, суд відзначає, що ОСОБА_3 таке ж безвідповідальне відношення проявив і до виховання дочки ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка народжена у першому його шлюбі. В судовому засіданні позивач підтвердив, що не спілкується і не зустрічається з цією донькою. Також суд відзначає, що і у першому, і у другому шлюбі він проявляв агресію щодо членів сім`ї, внаслідок чого притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності за фактами вчинення домашнього насильства.

Суд також враховує, що органом опіки та піклування не перевірено та не дано оцінки тій обставині, що на даний час ОСОБА_3 проживає у фактичних стосунках з жінкою, яка перебуває у шлюбних відносинах з іншим чоловіком. Будучи матір`ю двох неповнолітніх дітей, не займається їх вихованням, оскільки живе окремо від них.

Стосовно ОСОБА_4 суд також відзначає, що її поведінка під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 засвідчувала про те, що вона неналежно відносилась до своїх батьківських обов`язків. Разом з тим, суд відзначає, що у життєвих обставинах, що склались, вона намагалась взяти на себе відповідальність, виїхала закордон у пошуках роботи, досягла можливості спільно з матір`ю забезпечувати себе та дітей. Протягом року, який минув з моменту виїзду закордон, забезпечила нормальні побутові умови для дітей та їх навчання, в тому числі дистанційне. У відповідь на адвокатський запит класний керівник дочки підтвердила, що мати приділяє належну увагу вихованню та навчанню доньки, забезпечила регулярні заняття та виконання рекомендованих завдань.

Суд при вирішенні спору також виходить з того, що найближчими членами сім`ї, які постійно оточували малолітню ОСОБА_12 були її брат ОСОБА_11 та бабуся ОСОБА_7 , які і надалі проживають поруч та створюють для дитини комфортне сімейне середовище. ОСОБА_7 , яка з народження дитини фактично була гарантом забезпечення її прав та інтересів, має змогу і надалі дбати про дитину та наглядати за виконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків. Факти її попереднього звернення до відповідних служб зі скаргами на поведінку обох батьків, в тому числі і її доньки, на думку суду свідчать про те, що вона ставить інтереси дитини вище за суб`єктивні особисті стосунки з донькою. Тому, її думку при вирішенні спору, суд вважає вагомою.

Дитина є суб`єктом права, і незважаючи на малий вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору між батьками про її місце проживання. Згода дитини на проживання з одним з батьків не є абсолютною для суду, якщо така не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).

Суд пропонував органу опіки та піклування аби уникнути ризику травмувати психіку дитини та тиску на неї, організувати проведення невимушеної бесіди з дитиною в домашніх або інших комфортних для неї умовах, аби з`ясувати думку дитини та її побажання щодо проживання з одним із батьків. Однак таке побажання суду не було реалізоване з посиланням на неможливість забезпечити проведення об`єктивного дослідження дистанційно. Тому суд самостійно, шляхом проведення бесіди через відеконференцію намагався з`ясувати думку ОСОБА_8 , проте встановив, що дитина не висловила конкретних та категоричних суджень з приводу її місця проживання.

Виходячи з наведеного, а також оцінивши критерії, з яких виходив орган опіки та піклування, суд не погодився із висновком про доцільність визначення місця проживання дитини із батьком.

Беручи до уваги обставини справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд дійшов висновку про те, що на цьому етапі життя малолітньої ОСОБА_33 не є доцільним змінювати її усталене середовище, де вона живе з матір`ю, братом та бабусею ОСОБА_7 .

В ході судового розгляду батьком не було переконливо доведено, що визначення місця проживання малолітньої дочки з ним буде відповідати її найкращим інтересам.

Питання щодо розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

ОСОБА_4 сплачено 968,96 грн. судового збору при пред`явленні позову. Вказану суму судового збору слід стягнути з ОСОБА_3 .

Заяв про відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи сторони суду не подавали.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із ним (батьком) - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з нею ( матір`ю) задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 968,96 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя