ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-др/753/203/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Додаткове)

20 жовтня 2025 року м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Кулика С.В., за участю секретаря Мірошниченко І.Р., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_3, розглянувши заяву адвоката Віданової Олени Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, прибудовами і земельною ділянкою. 08.09.2025 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва було відмовлено в задоволенні вищевказаного позову. Від представника відповідача адвоката Віданової О.В., надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої остання просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею судові витрати у розмірі 18000,00 грн. В обгрунтування вказаних витрат надано підтверджуючі документи: договір про надання правової (правничої) допомоги від 13.01.2025 року, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 16.03.2025 року, акт наданих послуг від 08.09.2025 року.

Представник відповідача надала заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Від представника позивача надійшли заперечення відповідно до якого зазначено, що станом на дату подання адвокатом Відановою О.В., заяви про стягнення понесених витрат, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08.09.2025 року ще не набрало законної сили, тому ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат є передчасним. Крім того зазначено, що до заяви про ухвалення додаткового рішення представником відповідача не було надано платіжних документів, які б підтверджували фактичну сплату відповідачем витрат на правову допомогу у розмірі 18000,00 грн. Також зазначено, що заявлена до стягненню сума витрат не відповідає критеріям справедливості, розумності та співмірності . З урахуванням викладеного в задоволенні заяви просила відмовити.

Позивач в судовому засіданні проти задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу заперечував, зазначив що вказані витрати є завищеними.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви з підстав зазначених у запереченнях.

Дослідивши заяву та матеріали справи, заслухавши сторони суд приходить до наступного.

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, прибудовами і земельною ділянкою. 08.09.2025 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва було відмовлено в задоволенні вищевказаного позову.

На підтвердження витрат, які поніс відповідач на отримання професійної правничої допомоги до суду представником відповідача надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 13.01.2025 року, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 16.03.2025 року, акт наданих послуг від 08.09.2025 року.

Норма частини 8 статті 141 ЦПК України визначає, що докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у задоволенні позову - на позивача.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову (ч. 2 ст. 16 ЦПК України).

Одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У разі недотримання вимог ч. 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Враховуючи наведене, беручи до уваги співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи час який справа перебувала на розгляді, суд дійшов висновку, що подана заява підлягає задоволенню, а зазначені відповідачем витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 18000,00 грн.

Щодо доводів сторони позивача про не надання доказів на оплату витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Віданової Олени Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18000,00 грн.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.В. Кулик