Справа № 463/474/24 Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б.
Провадження № 22-ц/811/1426/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Заяць Я.І.

з участю представника третьої особи КЗ ЛОР «Львівський геріатричний пансіонат» -Сеніва Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №463/474/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 17 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський геріатричний пансіонат»,- про звільнення від обов`язку утримувати батька

в с т а н о в и в :

19.01.2024 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про звільнення від обов`язку утримувати батька.

Просять суд звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від обов`язку утримувати та від обов`язку брати участь у додаткових витратах на утримання батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовні вимоги мотивані тим, що відповідач ОСОБА_3 є батьком позивачів по справі. Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 27.11.2003року розірвано шлюб між матір`ю позивачів та відповідачем, а рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 03.08.2006 року проведено поділ квартири. Зазначили, що ще до розлучення відповідач покинув сім`ю, жодної участі у житті дітей не брав, допомоги, в т.ч. фінансової, не надавав, розвитком дітей не цікавився, не піклувався про здоров`я, не турбувався про духовний та моральний розвиток дітей, не забезпечував здобуття освіти, тобто ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своїх дітей, позивачів по справі. На даний час відповідач перебуває у Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівський геріатричний пансіонат». Оскільки позивачі позбавлені можливості надавати відповідачу матеріальну допомогу, тому з огляду на невиконання останнім своїх батьківських обов`язків щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , покликаючись на положення статті 204 СК України, з метою захисту своїх порушених сімейних прав, звернулися до суду з відповідним позовом, який просять задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 17 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_1 .. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачі не надали доказів на підтвердження факту ухилення батька від виконання батьківських обов`язків. Зокрема, суд безпідставно відхилив показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Відмовляючи у позові, суд як на доказ посилається на договір дарування від 14.08.2013 року, однак копія такого була долучена всупереч норм процесуального права після закриття підготовчого провадженн. На припущеннях суду грунтується висновок про те, що відповідач їздив на заробітки у республіку Чехія , тобто тим самим дбав про матеріальне забезпечення своїх дітей і сім`ї, так як позивачі і свідки вказували на протилежне. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник третьої особи Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський геріатричний пансіонат» -адвокат Сенів Т.В. подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що рішення суду є законним та обгрунтованим, а апеляційна скарга безпідставна. Вважає, що причиною звернення з позовом є уникнення зобов`язань однієї з позивачок, які вона взяла на себе добровільно щодо сплати коштів за перебування відповідача у геріатричному пансіонаті. Стверджує, що позивачі не надали жодних доказів, які підтверджують, що відповідач ухилявся від виконання батьківських обов`язків щоб давало підстави задовольнити позов. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивачі та відповідач в судове засідання не з`явились, хоч належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника третьої особи-адвоката Сеніва Т.В. на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Судом встановлено такі обставини.

Відповідач ОСОБА_3 є батьком позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що стверджується копіями свідоцтв про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 22.04.2010 року та серії НОМЕР_2 від 23.10.2023 року відповідно (а.с.7-8).

Зміна прізвища позивачів з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про шлюб серії НОМЕР_3 від 21.03.2017 року та серії НОМЕР_4 від 21.07.2006 року відповідно (а.с.9-10).

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 27.11.2003 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.11-13).

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 03.08.2006 року проведено поділ квартири АДРЕСА_1 . Згідно якої виділено на праві спільної часткової власності у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_1 житлову кімнату площею 19,2 кв.м., ОСОБА_11 - 13,5 кв.м., ОСОБА_3 - 9,8 кв.м. Встановлено власникам право спільного користування кухнею, туалетом, ванною, побутовими приміщеннями (а.с.14).

На підставі укладеної від 25 вересня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та представником Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський геріатричний пансіонат» угоди №182 відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 27 вересня 2019 року перебуває у Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівський геріатричний пансіонат»(а.с.15).

Згідно посвідченої заяви 25 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та КЗ ЛОР «Львівський геріатричний пансіонат», який діє згідно Положення про геріатричний пансіонат, Статуту про геріатричний пансіонат, укладено між сторонами Угоду про надання послуг. Згідно умов Угоди, КЗ ЛОР «Львівський геріатричний пансіонат» взяв на себе повне утримання ОСОБА_3 , забезпечення його умовами проживання, цілодобовим медичним обслуговуванням, одягом, раціональним чотирьохразовим харчуванням та іншими необхідними ортопедичними засобами чи інвентарем.

Позивачка ОСОБА_1 зобов`язалася проводити своєчасну оплату згідно законодавства за проживання батька ОСОБА_3 у КЗ ЛОР «Львівський геріатричний пансіонат (п.3.11 Положення про КЗ ЛОР «Львівський геріатричний пансіонат». ( а.с.15-15зворот).

На аркуші справи 16 міститься нотаріально засвідчена заява ОСОБА_1 , в якій вона повідомила всі компетентні органи про те, що бере на себе обов`язок щодо утримання ОСОБА_3 під час його перебування у Львівському геріатричному пансіонаті.

Отже , між сторонами по справі склалися договірні відносини про надання послуг.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України ( далі по тексту ЦК) за договором про надання послуг одна сторона ( виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони ( замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За положеннями ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи та посненнями учасників встановлено, що КЗ ЛОР «Львівський геріатричний пансіонат» належним чином виконує свої обов`язки по утриманню та наданню послуг ОСОБА_3 , однак позивачка ОСОБА_1 тривалий час не виконує свої обов`язки, батька із соціального закладу не забирає, питання про розірвання договору відповідно до ст.907 ЦК України не ставила.

15 серпня 2023 року КЗ «Львівський геріатричений пансіонат» надіслав позивачці ОСОБА_1 претензію про те, що заборгованість за утримання ОСОБА_3 становить 128 850,80 грн. (а.с.17).

Відповідно до медичних документів та висновків медичного персоналу пансіонату ОСОБА_3 прибув у заклад з медичним діагнозом: Гіпертонічна хвороба III ст. 3, ризик IV ступеня. Наслідки перенесеного ГПМК (2009) з лівобічним геміпарезом. ІХС: дифузний атеросклероз. Блокада ЛНПГ. СН ПА ст. зі збереженою систолічною функцією ЛШ (ФВ - 55%). Цукровий діабет І типу, важка форма, інсулінозалежний, стадія декомпенсації. Генералізована макроангіопатія. Діапетична нейропатія н/к з больовим синдромом. Дисциркуляторна енцефолопатія ІІІ ст. змішаного генезу (судинна, гіпертонічна) з цефалгічним синдромом, когнітивними порушеннями. Незріла катаракта, пресбіопія діапетична ретинопатія обох очей. Хронічний цистопієлоніфрит в стадії загострення. Діабетична нефропатія (а.с.86-88).

Звертаючись з позовом про звільнення від обов`язку утримувати батька, позивачі зазначають, що відповідач покинув сім`ю, жодної участі у житті дітей не брав, допомоги в т.ч. фінансової не надавав, не піклувався про здоров`я, не турбувався про духовний та моральний розвиток дітей, не забезпечував здобуття освіти, тобто ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім цього, позивачі стверджують, що позбавлені можливості надавати відповідачу матеріальну допомогу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що жодних належних, допустимих, достовірних та в своїй сукупності достатніх доказів на підтвердження факту ухилення батька від виконання батьківських обов`язків позивачі суду не представили. Судом не було встановлено, що відповідач був позбавлений батьківських прав відносно позивачів, зокрема з підстав ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньок. Також судом не було встановлено, що з відповідача на користь позивачів стягувались аліменти на утримання останніх, так само як і те, що відповідач не брав жодної участі у виховані, забезпечені, фізичному та моральному розвитку дітей, чи мав заборгованість зі сплати аліментів. Суд зазначив, що посилання позивачів на недостатню фінансову допомогу та неналежний рівень уваги приділений їх вихованню не свідчить про те, що відповідач ухилявся від обов`язку належного виховання та утримання останніх та є лише суб`єктивним баченням позивачів щодо питань виховання та утримання батьками неповнолітніх дітей.

Щодо тверджень позивачів про відсутність у них відповідної матеріальної можливості утримувати батька, а також сплачувати виниклу заборгованість за перебування останнього в КЗ ЛОР «Львівський геріатричний пансіонат», суд зазначив, що підписавши відповідну угоду та представивши відповідну нотаріально посвідчену заяву позивач ОСОБА_1 взяла на себе відповідні зобов`язання та дійсність підписаної угоди не оспорює.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (ч. 8 ст. 7 СК України).

Повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (ч. 1 ст. 202 СК України).

Дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (ч. 1 ст. 203 СК України).

Дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. Несплата аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, підтверджується довідкою, виданою органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом (ч. 1, 2 ст. 204 СК України).

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (206 СК України).

Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення від виконання своїх обов`язків щодо батьків (ст. 204 СК).

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц зазначено, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Обов`язок доказування і подання доказів статтею 81 ЦПК України покладено на кожну сторону.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставин, які б слугували підставами для звільнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від обов`язку утримувати батька ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не встановлено.

Зокрема в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчась про те, що відповідач ухилявся від виконання батьківських обов`язків.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що розлучення батьків не свідчить про те, що батько не виконував свої батьківські обов`язки.

Відповідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Наявність між позивачами та їх матір`ю і відповідачем судового спору щодо поділу майна не свідчить про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків.

Крім цього, суд правильно взяв до уваги, що відповідач подарував свою частку квартири позивачці ОСОБА_1 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що такий доказ поданий до суду поза межами підготовчого провадження свідчить про те, що позивачі звернулися з позовом до суду не за захистом своїх порушених прав, а з метою уникнення від відповідальності за взяті на себе зобов`язання за угодою №182 укладеною 25 вересня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та представником Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський геріатричний пансіонат».

Разом з тим, згідно з ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що підстав для задоволення позову немає, оскільки позивачі не надали жодних належних, достовірних та допустимих доказів про те, що відповідач ухилявся від виконання обов`язків по утриманню позивачів до досягнення ними повноліття.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не взяв до уваги пояснення свідків є безпідставними, оскільки відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналіз ст.204 СК України вказує на те, що ухилення від виконання батьківських обов`язків має пітдверджуватися письмовими доказами, а не поясненнями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмових доказів, які містять дані про обставини, що мають значення для справи,, зокрема, про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків позивачі не надали.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.4 ст.155 СК України).

Ухилення від виконання батьківських обов`язків має наслідком цивільну відповідальність, зокрема, позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді накладення адміністративного стягнення чи притягнення до кримінальної відповідальності, однак жодного належного доказу, які б підтверджували ці обставини матеріали справи не містять.

Посилаючись у позовній заяві на матеріальну неспроможність утримувати батька, позивачі не надали жодних доказів про свій майновий стан, а також те, що вони вживали заходів для розірвання угоди №182 від 25 вересня 2019 року.

Враховуючи, що судом першої інстанції не було встановлено обставин, передбачених ст. 204 СК України, для звільнення позивачів від обов`язку утримувати батька, суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права..

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 17 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 09 жовтня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк