Провадження № 22-ц/802/1197/25 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Черняк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Луцькводоканал» про встановлення факту погашення заборгованості з оплати послуг з водопостачання та водовідведення та визнання протиправними дій, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до Комунального підприємства «Луцькводоканал», Відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 08 вересня 2025 року звернулися в суд з позовом до Комунального підприємства «Луцькводоканал» (далі - КП «Луцькводоканал») про визнання факту, що має юридичне значення, дій протиправними та відшкодування моральної шкоди. Позивач ОСОБА_1 16 вересня 2025 року звернувся в суд із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до КП «Луцькводоканал» про визнання факту, що має юридичне значення, дій протиправними та відшкодування моральної шкоди. Заява обґрунтована тим, що предметом цього позову є визнання протиправними дій відповідача щодо звернення ним до виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2025 року в справі № 161/10476/24 в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заборгованості з оплати послуг з водопостачання та водовідведення в розмірі 9178,28 грн та судового збору в розмірі 605 грн з кожного. Станом на 15 вересня 2025 року від суду не надходило жодного рішення. Крім того, ОСОБА_2 подано скарги на постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 19 серпня 2025 року, постанову про виправлення помилки у процесуальному документі ВП № НОМЕР_1 від 28 серпня 2025 року, про визнання виконавчого листа таким, що частково не підлягає виконанню та від 05 вересня 2025 року на постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних ВП № НОМЕР_1 від 28 серпня 2925 року. Станом на 15 вересня 2025 року жодних відомостей від суду про стан розгляду скарг на адресу ОСОБА_2 не поступало. Водночас, АТ КБ «ПриватБанк» повідомив ОСОБА_2 , що від Відділу ДВС у м. Луцьку поступив запит про стан її рахунків, вочевидь, з метою винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на кошти, які знаходяться на цих рахунках, а також для накладення арешту на майно. Вважає, що накладення арешту на майно та кошти порушуватиме, зокрема, його права і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів. Просив винести ухвалу про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 до вирішення по суті позовної заяви в цій справі та скарг від 02 вересня 2025 року та від 05 вересня 2025 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2025 року в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено. Відмова мотивована тим, що забезпечення позову, про яке просить позивач ОСОБА_6 виходить за межі предмета спору в цій справі. Виконавче провадження відкрите щодо боржника ОСОБА_2 , яка також є позивачем в цій справі, однак не заявила про забезпечення позову.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду від 17 вересня 2025 року в цій справі. Вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд має значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; висновки суду не відповідають обставинам справи; судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Стаття 150 ЦПК України не містить положення про те, що забезпечення позову застосовується судом в межах предмета спору. Безпідставним вважає твердження суду про те, що предметом заяви про забезпечення позову є клопотання про зупинення стягнення на заробітну плату його дружини, оскільки предметом заяви є зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1, таке стягнення може бути здійснене не лише із заробітної плати, а й інших доходів і коштів, а також з майна. Заробітну плату його дружини вважає об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому стягнення у виконавчому провадженні стосується, зокрема, його прав. Просив скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2025 року в цій справі, ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. Учасники справи в судове засідання не з"явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату час і місце розгляду справи. Відповідач КП «Луцькводоканал» подав клопотання про розгляд справи без участь його представника. Колегія суддів ухвалила проводити розгляд справи у відсутності учасників справи.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про залишення її без задоволення.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії».

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2023 року в cправі № 925/731/18 вказано, що «…не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Крім того, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 908/309/21, від 04.11.2021 у справі № 907/416/21, від 24.06.2021 у справі № 310/9167/20, від 12.01.2023 у справі № 334/9179/21)».

Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). На цій підставі слід дійти висновку, що невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.

З матеріалів справи встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 08 вересня 2025 року звернулися в суд із позовом до відповідача КП «Луцькводоканал» про встановлення факту погашення заборгованості з оплати послуг з водопостачання та водовідведення, визнання протиправними дії, відшкодування моральної шкоди.

У позовній заяві пред`явлено вимогу про визнання факту погашення боржниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості з оплати послуг з водопостачання та водовідведення, яка стягнута за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2025 року в справі № 161/10476/24, яке набрало законної сили та в установленому законом порядку не скасовано. Крім того, позивачі просили визнати протиправними дії стягувача (відповідача в цій справі) щодо звернення ним до примусового виконання вищевказаного рішення суду.

У поданій заяві про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 просить суд зупинити стягнення у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 від 19 вересня 2025 року, відкритого на підставі виконавчого листа № 216 від 13 червня 2025 року, виданого Луцьким міськрайонним судом, до вирішення по суті позовної заяви від 08 вересня 2025 року, скарги ОСОБА_2 від 02 вересня 2025 року на постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 28 серпня 2025 року про визнання виконавчого листа таким, що частково не підлягає виконанню та скарги ОСОБА_2 від 05 вересня 2025 року на постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних ВП № НОМЕР_1 від 28 серпня 2025 року.

Посилання на безпідставність стягнення заборгованості з оплати послуг з водопостачання та водовідведення за рішенням суду від 20 січня 2025 року в цивільній справі № 161/10476/24 у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1, що порушує права позивачів як подружжя, є обставиною, яка підлягає встановленню під час вирішення спору по суті, і не може бути підставою для забезпечення позову. Спосіб забезпечення позову, який обраний позивачем ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону та фактично зупиняє виконання судового рішення в іншій справі, яке набрало законної сили.

Забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, є недопустимим. Забезпечення позову шляхом зупинення стягнення заборгованості фактично є вирішенням справи без розгляду по суті.

Тлумачення пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України свідчить, що забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, стосується випадків, коли стягнення здійснюється на підставі виконавчих документів, які видані уповноваженими органами. Тобто зупинення стягнення на підставі виконавчого документа не поширюється на випадки оскарження виконавчого документу, виданого судом на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у частині третій статті 432 ЦПК України законодавець встановив спеціальні забезпечувальні заходи (зупинення виконання за виконавчим документом або заборона приймати виконавчий документ до виконання). Такі забезпечувальні заходи можуть застосовуватися судом, який розглядає заяву про виправлення помилки, допущеної при його оформленні або видачі виконавчого документу, чи про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову відповідає його предмету.

Так, Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 752/26606/18 зроблено висновок, що «..суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів таких як забезпечення скарги на дії, рішення виконавця шляхом зупинення реалізації майна, оскільки згідно з положеннями норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції виконавця».

Отже, зупинення виконання за виконавчим документом застосовується лише у разі розгляду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та не може застосовуватися як захід забезпечення позову.

Підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги про те, що звернення стягнення на заробітну плату дружини позивача порушує його права, як іншого з подружжя, оскільки позивач вважає такий дохід спільною сумісною власністю подружжя. Так, хоча заробітна плата іншого з подружжя є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, проте законом не передбачено звернення стягнення на заробітну плату іншого з подружжя за особистими зобов`язаннями боржника (постанова Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 2-1167/11-ц).

У зв`язку із тим, що за виконавчим листом від 24 березня 2025 року в справі № 161/10476/24 (№ 216 від 13 червня 2025 року), виданим щодо боржника ОСОБА_2 , відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 виключно щодо боржника ОСОБА_2 , звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_2 є заходом примусового виконання рішення суду, спрямованим виключно щодо доходу, належного такому боржнику.

Доказів того, що у такому виконавчому провадженні накладено арешти на кошти чи майно, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, чи що позивач ОСОБА_1 уповноважений позивачем ОСОБА_2 на представництво її інтересів у суді, позивач ОСОБА_1 ні суду першої інстанції, а ні апеляційному суду не надав.

Ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки ухвалена з додержанням норм процесуального права а висновки, зроблені судом, відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2025 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя

Судді