Номер провадження: 22-ц/813/4927/25
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Коновалової В.А.

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «Укргазбанк»

відповідач - ОСОБА_1

представник відповідача - Албул Тамара Валентинівна

розглянули у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 26 лютого 2025 року, ухвалене у складі судді Огренич І.В., у приміщенні того ж суду

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовними вимогами, які 29.11.2024 зменшив та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №002/09/КР-2015 від 07.09.2015 яка виникла станом на 26.11.2024 у розмірі 686749,93 гривень, 3% річних на 23.02.2022 10,63 гривень, індекс інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків на 23.02.2022 50,99 гривень, посилаючись на те, що між сторонами був укладений кредитний договір, зобов`язання за яким відповідач не виконує, тому за ним утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути у судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 26 лютого 2025 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначає, що 07.09.2015 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №002/09/КР-2015, за умовами якого Банк надає Позичальнику кредит в розмірі 1074012 гривень строком до 06.09.2035 року із сплатою процентів за користування кредитом.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту, наданого позивачем, станом на 26.11.2024 утворилась заборгованість по кредиту простроченої - в розмірі 686749,93 гривень, а також 3% річних на 23.02.2022 року 10,63 гривень, індекс інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків на 23.02.2022 року 50,99 гривень.

Сторона відповідача визнала заборгованість.

При таких обставинах суд вважає, вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подала апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення було винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував того, що позивач та відповідач проводили заходи досудового врегулювання спору, однак останнє звернення банк проігнорував та не надав відповіді, а суд в свою чергу не прийняв того факту, що сторони намагаються вирішити питання мирно та підписати мирову угоду та виніс рішення.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що під час воєнного стану не стягуються інфляційні втрати та три відсотки річних.

Позиція учасників справи.

Не погоджаючись з доводами апеляційної скарги представник банку надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.02.2025 без змін.

Вказує, що оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та ухваленим з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Щодо явки сторін.

Представник банка з`явився до судового засідання та надав свої пояснення, інші учасники справи сповіщались про місце та час судового засідання належним чином, проте не з`явились.

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи подане представником адвокатом Албул Т.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

В рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Матеріалами справи встановлено, що адвокат Албул Т.В. завчасно, а саме 29.08.2025, була повідомлена про час та місце розгляду справи 21.10.2025 о 09.30 год.

20.10.2025 адвокат Албул Т.В. звернулась з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що вирішується питання щодо мирного урегулювання спору та у судове засідання сторона відповідача не з`явилася.

Проте, у судовому засіданні представник банка заперечував проти задоволення вказаного клопотання та зазначив, що вказане є затягуванням розгляду справи, оскільки у суді першої інстанції також була спроба мирного урегулювання спору, однак сторони не досягли згоди, крім того винесення рішення жодним чином не вплине на об`єм позовних вимог банку і це є загальна позиція банку, подальший переговорний процес не впливає на судове рішення а стосується стадії виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що стороною відповідача заяву щодо мирного урегулювання спору подано в суді першої інстанції 09.08.2025, проте станом на момент розгляду апеляційної скарги згоди досягнуто не було.

Тому апеляційний суд вважає за можливе відмовити у задоволенні клопотанні про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу, що необхідними передумовами ефективного судочинства є добросовісне використання учасниками справи процесуальних прав (недопущення зловживання цими правами), добросовісне виконання встановлених законом обов`язків, дотримання всіма суб`єктами судового провадження етичних норм. Здійснюючи свою діяльність на професійній основі судді та адвокати зобов`язані демонструвати і пропагувати високі стандарти процесуальної поведінки.

Вказане відповідає Правилам організації ефективного цивільного судочинства, що розроблені на підставі ст. ст. 1, 3, 55, 131-1, 131-2 Конституції України, ст. 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суддями пілотних судів Одеської області, адвокатами Ради адвокатів Одеської області та прокурорами прокуратури Одеської області в рамках міжнародного проекту «Суд, громадяни, суспільство, держава: співпраця заради змін».

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Таким чином, враховуючи тривалі строки розгляду справи, а саме позов подано у квітні місяці 2023 року, думку позивача про можливість розгляду справи, не укладення мирової угоди з 09 серпня 2024 року, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та те, що сама по собі неможливість брати участь у судовому засіданні не є безумовною перешкодою для відкладення судового засідання, колегія суддів керуючись вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності сторони позивача, яка належним чином повідомлена про дату та час судового засідання.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, оцінивши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Колегією суддів встановлено та матеріалами справ підтверджено, 07.09.2015 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №002/09/КР-2015, за умовами якого Банк надає Позичальнику кредит в розмірі 1074012 гривень строком до 06.09.2035 року із сплатою процентів за користування кредитом.

Відповідно до п. 1.4.1 Кредитного договору, за користуванням кредитними коштами у межах терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 0,1% річних.

Відповідно до п.1.4.2 Кредитного договору, за користуванням кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбаченими Договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється у розмірі 5,1% річних.

Банк, свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів Позичальнику, виконав.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту, наданого позивачем, станом на 26.11.2024 утворилась заборгованість по кредиту простроченої - в розмірі 686749,93 гривень, а також 3% річних на 23.02.2022 року 10,63 гривень, індекс інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків на 23.02.2022 року 50,99 гривень

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зіст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

При таких обставинах, враховуючи, що відповідач визнав наявність заборгованості, суд першої інстанції вважав, що вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Скаржник у своїй апеляційній скарзі стверджує, що в період розгляду справи в суді проводились заходи досудового врегулювання спору, однак позивач відмовився від такого врегулювання проведення реструктуризації заборгованості, про що свідчить відповідь про відмову, наявна в матеріалах справи.

Суд не прийняв того факту, що сторони намагалися врегулювати питання, підписати мирову угоду, та як наслідок виніс незаконне та передчасне рішення.

Однак, колегія суддів зазначає, що намір відповідача щодо врегулювання заборгованості з`явився виключно після подання банком позову про стягнення заборгованості до суду.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси було ухвалено 01.11.2023, у грудні 2023 скаржником було подано заяву про перегляд заочного рішення.

Розгляд цієї заяви було призначено на 25.03.2024 , однак Київським районним судом м. Одеси заяву було розглянуто лише через понад 7 місяців. Це було зумовлено постійними клопотаннями скаржника про відкладення розгляду заяви. Лише 22.10.2024 заяву було задоволено, а рішення скасовано. Після скасування заочного розгляду Київським районним судом м. Одеси було призначено підготовче засідання у справі.

До винесення судом першої інстанції рішення по справі сторони не досягли згоди щодо укладання мирової угоди, а тому судом першої інстанції розглянуто справу відповідно до наданих матеріалів, подальший переговорний процес не впливає на судове рішення а стосується стадії виконання рішення.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував, що під час воєнного стану не стягуються інфляційні втрати та три відсотки річних є недоречним, оскільки як вбачається із позовних вимог та рішення суду, вказані відсотки нараховувались виключно до 23.02.2022.

Щодо клопотання сторони позивача про застосування до представника відповідача адвоката Абдул Тамари Валентинівни заходів процесуального примусу у вигляді штрафу за зловживання процесуальними правами, то колегія суддів зазначає, що відповідно до матеріалів апеляційного провадження, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до адвоката Абдул Тамари Валентинівни заходів процесуального примусу, оскільки штраф як захід процесуального примусу застосовується судом у випадках систематичного або повторного невиконання процесуальних обов`язків, повторного зловживання процесуальними правами або неподання доказів без поважних причин. Проте подання апеляційної скарги не може розцінюватись як зловживання своїми правами.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 26 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Ю.П. Лозко

В.А. Коновалова