Справа №504/3956/25
Провадження №2-ві/504/10/25
Доброславський районний суд Одеської області
УХВАЛА

17.10.2025с-ще Доброслав

Суддя Доброславського районного суду Одеської області Барвенко В.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, за правилом та порядком ч. 8 ст. 40 ЦПК України, ухвалу судді Доброславського районного суду Одеської області Якиміва А.В., про відмову у відведені судді Якиміва А.В. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 проти ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Доброславського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями суддю Доброславського районного суду Одеської області Сафарову А.Ф. визначено головуючим суддею.

Суддею Сафаровою А.Ф. заявлено самовідвід від розгляду даної справи у зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_1 працює на посаді помічника судді та перебуває у безпосередньому службовому підпорядкуванні. Ухвалою від 03.10.2025 вищезазначену заяву задоволено та матеріали справи передано до канцелярії суду для перерозподілу.

Суддя Якимів А.В. визначений головуючим по справі суддею за результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи.

03.10.2025 року (зареєстроване за вх. 21432 від 06.10.2025) від ОСОБА_2 надійшло клопотання про направлення вказаної справи до Одеського апеляційного суду для вирішення питання про передачу її на розгляд до іншого суду, яке мотивоване тим, що позивач ОСОБА_1 є безпосереднім помічником судді Доброславського районного суду Одеської області Сафарової А.Ф., яка заявила самовідвід від розгляду вказаної справи, однак справа була передана на розгляд іншому судді цього ж суду. Зазначає, що факт роботи Кочержинської Ю.В. в суді, який розглядає справу створює обставини, що можуть викликати обґрунтовані сумніви в неупередженості та об`єктивності суддів Доброславського районного суду Одеської області. Отже, посилаючись на п.5 ч.1 ст. 36 та ч.2 ст. 32 ЦПК України просить передати справу до Одеського апеляційного суду для вирішення питання про передачу її на розгляд до іншого суду.

Відповідно до ухвали судді Якиміва А.В. від 08.10.2025 підстав для передачі справи до Одеського апеляційного суду для вирішення питання про передачу її на розгляд до іншого суду не встановлено.

Клопотання ОСОБА_2 про направлення вказаної справи до Одеського апеляційного суду для вирішення питання про передачу її на розгляд до іншого суду, суддею Якимівом А.В. оцінено як заяву про відвід судді, який здійснює розгляд справи.

На підставі викладених в ухвалі судді Якиміва А.В. обставин заяву ОСОБА_2 про відвід судді Якиміва А.В. від розгляду справи №504/3956/25 - визнано необґрунтованою.

Заяву ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Якиміва А.В. передано до апарату Доброславського районного суду Одеської області для визначення іншого судді з метою вирішення питання про відвід.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2025 по справі за заявою про відвід судді Якиміва А.В. головуючим суддею визначено суддю Сафарову А.Ф.

Ухвалою судді Доброславського районного суду Одеської області Сафарової А.Ф. від 13.10.2025 року задоволено самовідвід.

Матеріали розподілені судді Доброславського районного суду Одеської області Барвенко В.К.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку:

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з підпунктами 1, 2 частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Підходи до встановлення наявності упередженості та безсторонності суддів викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні у справі «Мироненко та Мартиненко проти України». У пунктах 66, 67 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, такі природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Згідно з усталеною практикою Суду застосування одного із цих критеріїв (підходів) або обох залежить від конкретних обставин, пов`язаних зі спірною поведінкою судді.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 3 травня 2007 року у справі «Бочан проти України» вказав, що Суд далі нагадує, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі тобто жоден із членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію тобто чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

У рішенні у справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року Європейський суд з прав людини зазначив, що стосовно суб`єктивного критерію особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50).

Поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його упередженості» є оціночним тлумаченням, використання якого залежить від правосвідомості особи, яка його застосовує.

Для того, щоб вирішити, чи є у конкретній справі правомірні підстави сумніватись у неупередженості судді, необхідно взяти до уваги й думку скаржника, яка при цьому не повинна мати вирішального значення.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно із частиною другою статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 36 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу) якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені частиною першою статті 36 ЦПК України, якою встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Встановлено, що заявник не навів жодної з передбаченої законом підстави для відведення судді.

Заявлена підстава не є підставою для відведення судді, а може розглядатись суддею як підстава для самовідводу.

Проте таких обставин суддя Якимів А.В. не встановив.

Перебування заявниці у службових відносинах з іншим суддею цього самого суду не передбачає безумовної підстави для самовідводу іншого судді (суддів) цього суду.

Вирішальним є те, чи перебуває цей суддя у таких відносинах із заявницею, які б виключали можливість участі цього самого судді в розгляді справи.

Такі обставини не вказані у цій справі.

Доказів дружніх стосунків судді та заявниці та/чи відповідача не надано.

У контексті об`єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною.

Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 poку, п. 58 Reports of Judgments and Decisions, 1996¬III).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами, «правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45, Reports of Judgments and Decisions, 1998¬VIII).

Отже підстав для задоволення відводу судді Якиміва Андрія Вікторовича не має.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 36, 353 України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати повністю обгрунтованою ухвалу судді Доброславського районного суду Одеської області Якиміва А.В., про відмову у відведені судді Якиміва А.В. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 проти ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

На момент постановлення цієї ухвали, - визнати відсутність підстав для відводу (самовідводу) судді Якиміва А.В. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 проти ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя В. К. Барвенко