Справа № 186/429/25
Номер провадження № 2/0186/531/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

17 жовтня 2025 року м. Шахтарське

Шахтарський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демиденка С.М.

при секретарі Фадєєвій Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа Петропавлівський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з нерухового майна,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Шахтарського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа Петропавлівський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з нерухового майна.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначає, що рішенням Ворошилівського районного суду м. Донецька від 02 листопада 2010 року було солідарно стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Донгорбанк» заборгованість у розмірі 157 795,03 грн.

На виконання вказаного судового рішення було видано три виконавчі листи і відкриті три виконавчі провадження.

На виконанні у Петропавлівському відділі ДВС Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебував виконавчий лист № 2-1838 від 02.11.2010 року, виданий Ворошилівським районним судом м. Донецька про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Донгорбанк» заборгованості у розмірі 157795,03 грн., виконавче провадження №25199227.

На підставі Постанови ВДВС Петропавлівського РУЮ про відкриття виконавчого провадження №25199227 від 11.03.2011 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено обтяження арешт нерухомого майна на все майно, власником якого є ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 407745954 від 12.12.2024 року.

Вищезазначений виконавчий лист був повернутий стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника, проте під час повернення, лист був втрачений.

ПАТ «ПУМБ», який став правонаступником ПАТ «Донгорбанк» у листопаді 2014 року звернулось до суду з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів, проте судом першої інстанції, залишеним без змін судом апеляційної та касаційної інстанції було відмовлено у видачі дублікатів.

Тобто, рішення суду вже не може бути виконане, оскільки виконавчий лист був втрачений, і ПАТ «ПУМБ» було відмовлено у видачі дублікату виконавчого листа, проте накладений арешт на майно, порушує її права, як спадкоємиці боржника ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, про що 18.02.2020 складено відповідний актовий запис №38.

Вона є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 20.01.1978 року.

Після смерті ОСОБА_2 в Другій Синельниківській державній нотаріальній конторі нею була відкрита спадкова справа №66263779, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 61303463 від 14.08.2020 року.

На даний час, через арешт майна ОСОБА_1 не може успадкувати майно після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , а тому звернулась з заявою про зняття арешту з майна до Петропавлівського ВДВС.

На свою заяву вона отримала відповідь від Петропавлівського ВДВС від 10.02.2025 року № 5870, в якій було зазначено, що на виконанні у відділі перебував виконавчий лист № 2-1838 від 02.11.2010 року, виданий Ворошилівським районним судом м . Донецька про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Донгорбанк» заборгованості у розмірі 157795,03 грн. виконавче провадження №25199227, під час виконання якого було накладено арешт на майно боржника. 13.12.2011 року виконавче провадження було завершене на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» - направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу ДВС а саме до ВДВС Першотравенського МУЮ. 18.01.2012 року ВДВС Першотравенського МУЮ на підставі виконавчого листа № 2-1838 від 02.11.2010 року виданого Ворошилівським районним судом м . Донецька про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Донгорбанк» заборгованості у розмірі 157795,03 грн. - було відкрито виконавче провадження № 30722949. 04.04.2013 року, на підставі ухвали Ворошилівського районного суду м. Донецька від його правонаступника ПАТ «Перший Український міжнародний банк». 29.09.2016 року виконавче провадження було завершене на підставі ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» - повернення виконавчого документа стягувачу.

При завершенні виконавчого провадження арешт з майна не знімався так як завершення виконавчого провадження на підставі ч .2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту з майна боржника.

Повторно на виконання вищезазначений документ до відділу не надходив.

Також зазначає, що відкритих виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_2 на виконанні у державній виконавчий службі не має, оскільки виконавчий лист був втрачений, а у видачі дублікату виконавчого листа відповідачу відмовлено, тому безпідставна наявність арешту не все майно, яке належить боржнику, порушує її права, як його спадкоємиці на спадкування майна після померлого чоловіка.

Враховуючи вищевикладене, просить суд зняти арешт, накладений 17.03.2011 року на все нерухоме майно, належне ОСОБА_2 , який був накладений на підставі постанови ВДВС Петропавлівського РУЮ про відкриття виконавчого провадження № 25199227 від 11.03.2011 року, реєстраційний номер обтяження № 10953443. Також прохала суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 968,96 та витрати на правничу допомогу.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Васильченко Ганна Іванівна не з`явились, адвокат Васильченко Г.І. надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» у судові засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи Петропавлівський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини.

Як встановлено судом, що рішенням Ворошиловського районного суду міста Донецька від 02.11.2010 року у справі №2-1838 було стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Донгорбанк» заборгованість у розмірі 157 795,03 грн.

На підставі даного рішення Ворошиловським районним судом міста Донецька видано виконавчі листи №2-1838 від 02.11.2010 року, який перебував на в конанні у Петропавлівському відділі ДВС Дніпропетровської області.

13.12.2011 року виконавче провадження було завершене на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» - направлення виконавчого документу за належністю до іншого відділу ДВС, а саме ВДВС Першотравенського МУЮ.

18.01.2012 року державним виконавцем Першотравенського ВДВС МУЮ було відкрито виконавче провадження №30722949 щодо примусового виконання виконавчого листа виданого Ворошиловським районним судом міста Донецька про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Донгорбанк» заборгованості у розмірі 157795,03 грн.

04.04.2013 року на підставі ухвали Ворошиловського районного суду міста Донецька від 01.02.2013 року змінено сторону стягувача у виконавчому провадженні згідно виконавчого листа №2-1838 від 02.11.2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 157795,03 грн. з ПАТ «Донгорбанк» на його правонаступника ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк».

29.09.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане 18.02.2020 року виконкомом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Спадкоємцем після його смерті є ОСОБА_1 як дружина померлого (копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , яке видане 20.01.1978 року Миколаївською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області).

Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №61303463 від 14.08.2020 року, після смерті ОСОБА_2 , державним нотаріусом Петропавлівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в Спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу №66263779 (номер у нотаріуса 106/2020).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №406678752 від 04.12.2024 року, до складу спадкового майна входить, зокрема: земельна ділянка площею 1,1559 га., кадастровий номер :01:001:0074, що належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ТР №033004; земельна ділянка площею 1,1606 га., кадастровий номер :01:001:0073, що належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ТР №033003; земельна ділянка площею 1,1689 га., кадастровий номер :01:001:0075, що належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ТР №033046; житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 1,1395 га., кадастровий номер :01:001:0040, що належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №011477; магазин розташований у будинку АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2007 року серії ВКВ №730435, реєстраційний номер 6539; житлова квартира АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 28.08.2007 року серії ВЕТ №868671, реєстраційний номер 3929; житловий будинок АДРЕСА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину серії АЕР №609323 від 22.03.2002 року, на яке постановою державного виконавця відділу ДВС Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області від 11.03.2011 року у виконавчому провадженні №25199227 було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження, номер запису про обтяження 10953443.

З метою оформлення спадкових прав 16.12.2024 року позивачка звернулась до Петропавлівського відділу ДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про закінчення виконавчих проваджень та зняття арешту з майна померлого ОСОБА_2 , у чому їй було відмовлено, оскільки виконавчий документ про стягнення боргу з ОСОБА_2 було повернуто без виконання, а не фактично виконано, в зв`язку з чим підстави для зняття арешту відсутні.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року - пунктом 2 частини першої статті 47) виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документу стягувачу, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 608 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу (ст. 1219 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Відповідно до ч.1-3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час накладення арешту), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках (крім підстав для зняття арешту державним виконавцем) арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.2 постанови від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі - постанова) позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5 постанови, зокрема, у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже, з позовом до суду про визнання права власності та зняття арешту з майна може звернутися власник/володілець майна, якщо він вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові.

При цьому, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Згідно з ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено (ст. 1282 ЦК України).

В постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №161/11682/15-ц зазначено, що виходячи зі змісту вказаної норми це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування. Для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, зокрема, часткова відповідальність.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, то у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.

Пунктом 189 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, передбачено, що нотаріус за місцем відкриття спадщини у строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця.

Претензії мають бути заявлені в письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги.

Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину або виконавця заповіту.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 55 ЦПК України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Всупереч вищенаведених норм права, ОСОБА_1 не повідомила кредитора спадкодавця (АТ «ПУМБ») про відкриття спадщини, попри те, що їй було відомо про наявність реєстрації обтяження на майно чоловіка ОСОБА_2 ..

Верховний Суд у своїй постанові від 15 листопада 2018 року (справа № 487/6604/17) зазначив, що позивачі, будучи обізнаними із наявністю кредитних зобов`язань спадкодавця, не надали суду належних і допустимих доказів на підтвердження виконання свого обов`язку, встановленого частиною першою статті 1281 ЦК України. Сплив строку, передбаченого частиною другою статті 1281 ЦК України, сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2019 року (справа № 311/1811/16) та у постанові від 26 вересня 2019 року (справа № 620/136/17), зазначивши, що посилання заявника на те, що банк не пред`явив вимог щодо погашення заборгованості протягом шестимісячного строку від дня, коли дізнався про смерть позичальника, а тому він пропустив такий строк, є необґрунтованими, оскільки кредитор не зобов`язаний повідомляти спадкоємців про наявність вимог щодо спадщини безпосередньо. Таке повідомлення може бути зроблено через нотаріальну контору, адже Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги.

Як встановлено судом ОСОБА_2 знала про існування виконавчого провадження №25199227 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором в сумі 157795,03 грн., однак не вчинила жодних дій по погашенню заборгованості спадкодавця, хоч не позбавлена можливості захистити свої права в передбачений законом спосіб.

Виконання обов`язків боржника у кредитних зобов`язаннях та, відповідно у виконавчому провадженні, є такими, що допускають правонаступництво, а під час здійснення виконавчого провадження по виконанню судового рішення щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «ПУМБ» боргу рішення суду виконано не було, а тому у виконавця не було підстав для зняття арешту зі спірного майна, адже повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки арешт із майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону (висновок у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18, від 22 грудня 2021 року у справі №634/292/21, від 03.02.2023 року у справі № 639/858/21).

Позивачка не пред`являє окремої вимоги про визнання її власником спадкового майна, не виконала встановлене судовим рішенням та обтяжене арештом зобов`язання спадкодавця в межах вартості спадкового майна, не повідомила кредитора спадкодавця (АТ «ПУМБ») про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , не врахувала, що судові рішення є обов`язковими до виконання, а основною передбаченою законом підставою для зняття арешту з майна є повне виконання боржником вимог виконавчого документа та відшкодування витрат виконавчого провадження, а тому за відсутності таких дій суд не вбачає підстав для зняття арешту з майна та в задоволенні позову відмовляє.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд понесені судові витрати по сплату судового збору відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України залишає за позивачкою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа Петропавлівський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухового майна, відмовити.

Судові витрати по справі залишити за позивачкою ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Першотравенського міського суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», місце знаходження: 04070, місто Київ, вулиця Андріївська, буд.4, .

Третя особа: Петропавлівський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), місце знаходження: 52700, Дніпропетровська область, Синельниківський район, селище Петропавлівка, вулиця Героїв України, будинок №62, .

Суддя: С.М. Демиденко