Дата документу 17.10.2025
Справа № 334/2106/25
Провадження № 2/334/1712/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді Гнатюка О.М.

при секретарі судового засідання Соломоновій А.В.

За участю представника позивача Коломоєць І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коломоєць Ірина Василівна, до ОСОБА_2 , третя особа: Гатненська сільська рада Фастівського району Київської області як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання дитини,

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коломоєць Ірина Василівна, до ОСОБА_2 , третя особа:Гатненська сільська рада Фастівського району Київської області як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання дитини.

Позов обґрунтований наступним.

08 червня 2013 року ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали між собою шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Якимівського районного управління юстиції Запорізької області. Актовий запис № 18.

Шлюб розірвано рішення Якимівського районного суду Запорізької області 23 травня 2018 року у справі № 330/608/18.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився мешкати з матір`ю в смт. Якимівка Запорізької області, та після окупації вони евакуювалися за адресою: АДРЕСА_1 .

Судовим наказом Якимівського районного суду Запорізької області у справі № 2- н/330/37/2020 від 09.07.2020 стягнуто аліменти з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

В проваджені Якимівського відділу державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

З квітня 2022 року позивачка зареєстрована і фактично проживає у власному домогосподарстві у с. Гатне Київської області з малолітнім сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батько дитини з часу окупації смт. Якимівка Запорізької області, не проживає з сином, не цікавиться його навчанням.

Відповідач вже створив нову сім`ю, від другого шлюбу має дитину, наразі проживає в смт. Якимівка Запорізької області.

Мати самостійно виховує свого сина.

Мати створила для сина належні побутові умови для проживання, забезпечила йому належне медичне обслуговування, займається його вихованням, в той час як батько самоусунувся від виховання сина. ОСОБА_4 , навчається в Гатненському ліцеї Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області в 6-Г класі. За період перебування дитини в с. Гатне, батько зовсім не приймав участі у вихованні дитини, не цікавився станом здоров`я, жодного разу не відвідав дитину. Вихованням і повним утриманням дитини займалася мама ОСОБА_1 .

В листопаді 2024 року позивачка вже зверталась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Гатненська сільська рада Фастівського району Київської області як орган опіки та піклування, про встановлення факту самостійного виховання дитини, справа № 334/9056/24.

28 січня 2025 року судом справу закрито, у зв`язку з відсутністю предмету спору. При перегляді апеляційною інстанцією 12 березня 2025 року, ухвалу залишено без змін, з роз`ясненням, що вимога про встановлення факту самостійного виховання дитини, без вимоги про встановлення місця проживання дитини з матір`ю, не містить предмету спору. Тому повторно подається позов позивачем, з проханням встановити місце проживання дитини з матір`ю та встановлення факту самостійного виховання дитини.

Позивачка перебуває на військовій службі в В/Ч НОМЕР_1 з 19.07.2023р., що підтверджується довідкою від 05.09.2024р.

Тому факт, про встановлення якого заявлено, має юридичне значення, тобто від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, в тому числі права на звільнення з військової служби згідно п. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (Військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: 3) під час дії воєнного стану: військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України).

Позивач просить визначити місце проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , Місце реєстрації: АДРЕСА_2 , Фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) та встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , Місце реєстрації: АДРЕСА_2 , Фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) самостійно виховує та утримує сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з мотивів викладених у позові.

Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки судом вживалися вимоги закону щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, він вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, позивач не заперечує щодо ухвалення у справі заочного рішення, суд постановив проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд приходить наступного.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області 23 травня 2018 року у справі № 330/608/18 розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою головного державного виконавця Якимівського відділу державної виконавчої служби ПСМУ МЮ (м. Дніпро) від 16.07.2020 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття

ОСОБА_4 відповідно до довідки від 13.04.2022 року взятий на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка перебуває на військовій службі в В/Ч НОМЕР_1 з 19.07.2023р., що підтверджується довідкою від 05.09.2024р.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2025 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Гатненська сільська рада Фастівського району Київської області як орган опіки та піклування, про встановлення факту самостійного виховання дитини провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Відповідно до висновку про встановлення місця проживання дитини, складеного виконкомом Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області службою у справах дітей обстежено умови проживання дитини сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина має все необхідне для всебічного розвитку, умови проживання задовільні. При опитуванні дитини, останній повідомив, що з батьком не спілкується. Комісія з захисту прав дітей прийшла до висновку щодо визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).

Аналогічний обов`язок громадян України кореспондується із статтею 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу»), статтею 17 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон України «Про оборону України»).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан у зв`язку зі збройним нападом росії, який триває і тепер.

Цього ж дня Президент України видав Указ № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до статті 4 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Статтею 22 вказаного Закону визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначено перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Крім того, відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено перелік умов, за яких військовослужбовці мають право на звільнення з військової служби.

Отож захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком кожного військовозобов`язаного громадянина України за відсутності випадків, визначених законами України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» та «Про військовий обов`язок і військову службу».

Отже, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини має юридичне значення, серед іншого, як підстава для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а також для звільнення з військової служби.

Зокрема, пунктом 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що не підлягали призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено звільнення військовослужбовців з військової служби через сімейні обставини, серед іншого, у разі самостійного виховання військовослужбовцем дитини (дітей) віком до 18 років.

У подальшому Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» внесено зміни та пункт 4 частини першої статті 23 цього Закону викладено у такій редакції: не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 СК України.

Аналогічного змісту підстави для звільнення з військової служби викладені в абзаці сьомому пункту 2, абзаці шостому пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Диспозиція пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацу сьомого пункту 2, абзацу шостого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зі змінами містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період з подальшими змінами.

У додатку 5 до вказаного Порядку наведено перелік документів, які підтверджують наявність підстав для відстрочки, зокрема за пунктом 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», серед яких рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнитися з військової служби без позбавлення іншого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків та ін.

Отож, удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.

Водночас факт самостійного виховання дитини не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження та за загальним правилом може вирішуватися у позовному провадженні.

Вирішуючи позов, суд виходить з того, що на цей час відповідач - батько дитини фактично не виконує свої батьківські обов`язки в умовах війни через перебування на окупованій території, в зв`язку із чим позивачка самостійно виховує дитину, яка разом з нею проживає.

За вказаних обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки це буде відповідати інтересам дитини.

На підставі ст.ст.2-4,12-13, 17-18, 76-82, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 272-275 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коломоєць І.В., до ОСОБА_2 , третя особа: Гатненська сільська рада Фастівського району Київської області як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання дитини.

Визначити місце проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , Місце реєстрації: АДРЕСА_2 , Фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) та встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , Місце реєстрації: АДРЕСА_2 , Фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) самостійно виховує та утримує сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана позивачем до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Запоріжжя на протязі 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Гнатюк О. М.