ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представницею - адвокаткою Коваль Марією Сергіївною на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року адвокатка Ткаленко А.В. в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею, у якому просила суд:

зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у вільному спілкуванні та участі у вихованні ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при зустрічах та за допомогою будь-яких засобів зв`язку (телефонні дзвінки, листування);

визначити графік участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:

- необмежене спілкування батька з сином у вільний час дитини, телефоном та в режимі «онлайн» з використанням електронного та іншого способу зв`язку,

- побачення батька з сином у робочі дні, а саме кожного понеділка та середи, після закінчення навчального процесу у школі до 20 год. 00 хв. без присутності матері, у вихідні дні, а саме кожної суботи з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., ночівля за бажанням дитини, із можливістю перебування дитини за місцем проживання батька, без присутності матері, та з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів, а також з можливістю залишення дитини на ніч із суботи на неділю за бажаннм дитини,

- побачення батька з сином у день народження сина шляхом чергування років. Черговість визначається наступним чином: батьків рік, який закінчується на парне число, мати у рік, який закінчується на непарне число. У робочі дні зустріч відбувається після закінчення шкільних занять та інших додаткових гуртків, які відвідує син, та до 20 год. 00 хв., у вихідні дні з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері,

- спільний щорічний відпочинок батька з сином протягом року в період шкільних канікул дитина 3 дні (2 ночі) перебуває та проживає разом з батьком за місцем проживання батька, ночівля за згодою дитини, а 4 дні (3 ночі) із матір`ю. У період літніх та зимових канікул дитина 7 днів перебуває з батьком за місцем проживання чи відпочинку батька, без присутності матері, з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів,

- побачення батька з сином під час святкових заходів в освітніх закладах та/або інших закладах за домовленістю з матір`ю,

- побачення батька з сином без присутності матері під час святкових днів та релігійних світ, враховуючи також вихідні дні, що визначаються постановою Кабінету Міністрів України на відповідний рік. Черговість визначається наступним чином: батькові у рік, який закінчується на парне число, мати у рік, який закінчується на непарне число, при цьому сторони обговорюють завчасно години святкувань,

- тимчасовий виїзд дитини за межі України з батьком з метою її оздоровлення та відпочинку повинен здійснюватися за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, з врахуванням бажання дитини, в разі заперечення матері - за рішенням суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків,

- у разі хвороби дитини (підтвердженої згідно запису педіатрів), якщо це припадає на день зустрічі, зустріч підлягає перенесенню на іншу, погоджену між батьками дату, враховуючи інтереси дитини, стан її здоров`я та потреби у повноцінному розвитку відповідно до віку дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін у справі народився син ОСОБА_4 , який проживає разом з матір`ю. Починаючи з 2024 року між батьками виникло непорозуміння щодо способу участі батька у вихованні та спілкуванні з сином. Мати відмовилась йти на діалог з батьком щодо мирного способу вирішення даного конфлікту шляхом укладення договору про здійснення батьківських прав та виконання обов`язків відповідно до положень ст. 157 СК України. Відповідач приховує місцезнаходження малолітнього сина, у зв`язку з чим на даний час позивач позбавлений будь-якої можливості спілкуватись з сином та приймати участь у його вихованні, оскільки номер телефону батька заблокований матір`ю, у тому числі у всіх доступних месенджерах.

Оскільки ОСОБА_1 чинить позивачу перешкоди у спілкуванні та зустрічах із малолітнім сином, звернувся до суду з позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом: встановлення щоденного спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку з урахуванням розпорядку дня дитини; кожного понеділка та середи після закінчення шкільних та позашкільних занять до 20 год. 00 хв. без присутності матері; кожної суботи з 09.00 до 20.00 із можливістю перебування дитини за місцем проживання батька та/або в місцях дитячого відпочинку і дозвілля, без присутності матері, з можливістю залишення дитини на ніч з суботи на неділю за бажанням дитини; день народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) в парні роки організовує батько (з можливістю матері бути присутньою та привітати дитину), в непарні роки організовує мати (з можливістю батьку бути присутнім та привітати дитину); весняні та осінні канікули 3 дні (2 ночі) за місцем проживання батька, з ночівлею за згодою дитини; літні та зимові канікули - 7 днів дитина перебуває з батьком за місцем проживання чи відпочинку батька, без присутності матері, батько попереджає матір про дату та місце відпочинку не пізніше, ніж за тиждень; побачення під час святкових заходів в освітніх закладах за домовленістю з матір`ю; святкові дні з 09.00 до 20.00 год. за попередньою домовленістю з матір`ю та за бажанням дитини. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 422,40 грн. судового збору.

Не погодившись із таким рішенням суду, представниця ОСОБА_1 - адвокатка Коваль Марія Сергіївна 15 квітня 2025 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просила скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт вказала на хибність висновків суду першої інстанції та їх невідповідність фактичним обставинам справи.

Вказала, що сторони дійсно є батьками малолітнього ОСОБА_4 , однак з моменту народження дитини та до 2020 року позивач не цікавився дитиною та лише періодично з`являвся у житті відповідачки.

Коли в 2020 році позивач виявив бажання проводити час з ОСОБА_4 відповідачка не заперечувала проти цього та ніколи не чинили йому перешкод у спілкуванні з дитиною.

Оскільки, ОСОБА_4 був ще маленький, то позивач проводив час з дитиною в присутності відповідачки або няні дитини. Позивач не залишався на одинці з дитиною (з його власних переконань) та до 2023 року не брав дитину до себе до дому, оскільки не мав власного житла та проживав у знайомих або співмешканок.

У вересні 2023 році позивач познайомив відповідачку та сина із своєю новою дівчиною ОСОБА_6 , з якою він почав спільно проживати та був пов`язаний спільним побутом. Позивач запевнив відповідачку, що має серйозні стосунки з останньою, а ОСОБА_7 в свою чергу справила враження турботливої та відповідальної особи, оскільки дуже відповідально поставилася до знайомства та потреб ОСОБА_4 , цікавилась у відповідачки обмеженнями та рекомендаціями щодо харчування та догляду за дитиною.

Таке відношення відповідачці імпонувало і вона здійснила крок довіри парі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 та почала відпускати сина до них із ночівлею. В подальшому ОСОБА_4 прив`язався до ОСОБА_7 , оскільки вона як жінка приділяла йому багато уваги та охоче декілька разів залишався з нею та позивачем на ночівлю у квартирі, яка належала ОСОБА_7 .

Проте, на початку осені 2023 року від співмешканки позивача відповідачці стало відомо, що позивач почав зловживати алкоголем, що негативним чином впливало на його психоемоційний стан. Саме від ОСОБА_7 відповідачці стало відомо, що в листопаді 2023 року позивачу було поставлено діагноз - тривожний розлад особистості та ПТСР та він почав вживати антидепресанти і протитривожні препарати. Зі слів ОСОБА_7 , у грудні 2023 року вона зауважила, що позивач почав самостійно, без вказівок лікаря, збільшувати собі дозування антидепресантів втричі. На зауваження ОСОБА_7 , що так робити не можна позивач не реагував. На святкуванні Нового року 30 грудня 2023 року у м. Дніпро ОСОБА_7 зауважила, що у позивача став дуже не стабільний психоемоційний стан, він постійно нервував та зривався на людей з різних причин, що відверто шокувало ОСОБА_7 так, що вона навіть побоювалася його реакцій під час спілкування.

Зловживання позивачем антидепресантами та алкоголем, його постійні приступи агресії по відношенню до оточуючих дуже турбували ОСОБА_7 , оскільки вона переживала за психоемоційний стан дитини, особливо, коли позивач залишався з ним на одинці і вона вирішила повідомити про такі обставини відповідачку.

Відповідачка викликала на розмову позивача, проте, спокійної та адекватної розмови між ними не відбулося. Позивач почав поводити себе агресивно, кричав на відповідачку, яка на той момент була вагітна другою дитиною та почав погрожувати, що в любий момент може силоміць забрати ОСОБА_4 від відповідачки і остання його ніколи не побачить. Після цієї розмови, оскільки відповідачці у її стані були протипоказані стреси, вона попросила свого чоловіка переговорити з позивачем, щоб владнати ситуацію, яка виникла.

Однак, у розмові із чоловіком відповідачки, позивач продовжив поводити себе неадекватно та агресивно, більше того почав погрожувати чоловікові відповідачки завдаванням шкоди здоров`ю відповідачки та її ненародженій ще дитині.

Чоловік відповідачки сприйняв такі погрози як реальні, оскільки позивач служить у лавах ЗСУ, має доступ до зброї та вибухових речовин та дійсно має прояви необґрунтованої агресії до оточуючих, викликаних в тому числі надмірним вживанням алкоголю та антидепресантів.

За фактом погроз було відкрито кримінальне провадження №0000614, про що свідчить витяг з єдиного реєстру досудового розслідування.

Окрім цього, як стало відомо відповідачці, позивачем вчинено ще одне кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 408 КК України, за наслідками чого відкрите кримінальне провадження №0001685.

У зв`язку із щоденними обстрілами м. Києва та народженням дитини, восени 2024 року відповідачка із сином, донькою та новим чоловіком переїхали до Київської області в с. Іванковичі, де вони проживають по сьогоднішній день.

Проте, син відповідачки продовжив відвідувати навчальний заклад КМДШ у м. Києві, який відвідував до цього.

Позивач не цікавився шкільним життям дитини, не відвідував дитину у школі, не цікавився його успіхами та навчанням. Усе спілкування позивача та відповідачки у 2024 році зводилося до погроз розправою з боку позивача по відношенню до відповідачки та членів її нової сім`ї, у зв`язку із чим відповідачка припинила спілкування із позивачем.

Суд першої інстанції, заслухавши справу за відсутності відповідачки та її представника, неповно встановив обставини, які мають значення для справи що призвело до порушення ст. 129 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами того факту, що йому саме з боку відповідачки чиняться перешкоди у спілкуванні дитиною.

В той же час припинення спілкування між позивачем та відповідачкою було зумовлене поведінкою та психоемоційним станом самого позивача, зловживання ним алкоголем та медичними препаратами, а також проявами агресії по відношенню до відповідачки та її сім`ї.

Суд першої інстанції, всупереч правовим висновкам Верховного Суду, положенням ст. 232 ЦПК України, ст. 7 СК України та міжнародно-правових актів ратифікованих Україною, надав оцінку доводам та доказам наданим лише позивачем та не встановив чи будуть побачення позивача з дитиною без присутності матері відповідати інтересам дитини із врахуванням психоемоційного стану та діагнозу позивача, а також зловживання ним алкоголем одночасно із прийомом антидепресантів.

Суд першої інстанції заслухавши справу за відсутності відповідачки без її належного повідомлення, не надав оцінку тому, що проти позивача порушено кримінальні справи, в тому числі за погрози на завдання тілесних ушкоджень відповідачці та її ненародженій дитині.

Також, заслухавши справу без належного повідомлення відповідачки та за її відсутності, суд не допитав в якості свідка співмешканку позивача - ОСОБА_6 ; не призначив у справі психологічну експертизу для встановлення психоемоційного стану позивача та дитини, а також як діагноз позивача впливає на його спілкування з оточуючими людьми, в тому числі дитиною.

Судом першої інстанції в порушення положень ч.3 ст. 53 ЦПК, п.4 ч.2 ст. 197 ЦПК України, ч. 4 ст.19 СК України не було залучено до участі у справі орган опіки та піклування за місцем проживання дитини - виконавчий комітет Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представницею - адвокаткою Коваль Марією Сергіївною на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

09 червня 2025 року представниця ОСОБА_2 - адвокатка Ткаленко А.В. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Вказала, що 21 червня 2024 року ОСОБА_1 листом до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації надала письмові пояснення, де пояснила, що проживає з дитиною за адресою: АДРЕСА_1 . До письмових пояснень матері було долучено документи на підтвердження обставин, зазначених останньою.

Враховуючи письмові пояснення матері дитини службою у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації встановлено, що адреса проживання дитини - АДРЕСА_1 , що перебуває на адміністративно-територіальній одиниці Голосіївського району, тому батьку рекомендовано звернутись до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Щодо доводів відповідачки про те, що позивач не цікавиться шкільним життям дитини, не відвідує дитину в школі, не цікавиться його успіхами та навчанням, звертаю увагу суду апеляційної інстанції, що малолітній син ОСОБА_4 відвідував дитячий садок повного дня «КМЖШ» - Preschool, де надалі пішов до першого класу. Зазначений навчальний заклад є приватним та має певні правила відвідування та пропуску особі на територію закладу, тому заходити на територію та відвідувати безпосередньо садок чи школу має право той, хто буде внесений до списку осіб, які мають дане право. Оскільки, відповідач, не внесла до списку позивача, як батька, останній був позбавлений права і можливості відвідувати сина у садочку та школі, цікавитись його шкільним життя, відвідувати свята та спілкуватись з викладачами сина щодо успіхів останнього.

Крім того, номер телефона позивача, заблоковано відповідачем у будь-яких месенджерах, батько фактично позбавлений можливості спілкуватись з сином.

Щодо посилання представника відповідача у апеляційній скарзі на пояснення ОСОБА_6 , зафіксовані адвокатом Шаповал С.О. у протоколом опитування адвокатом особи за її згодою від 21 березня 2024 року, то дана особа не є близьким членом сім`ї ні позивача ні відповідача, остання не має спеціальної медичної чи психологічної освіти, тому лишається незрозумілим чому без певних спеціальних знань особа дійшла певних висновків щодо стану здоров`я позивача та його психологічного портрету.

Крім того, незрозуміло з яких мотивів ОСОБА_6 надавала пояснення адвокату щодо життя позивача, оскільки наразі останній має дружину та виховує малолітнього сина, ОСОБА_8 , 2021 року народження.

Таким чином, пояснення ОСОБА_6 не є достатнім аргументом для призначення судово-психологічної експертизи у справі.

Більше того, зазначене клопотання представника відповідача про призначення судово-психологічної експертизи у справі має на меті виключно затягування судового розгляду справи, що призведе до збільшення фізичної та психологічної дистанції між батьком та сином.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду, постановлено на місці у судовому засіданні 14 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представниці позивача про долучення доказів, оскільки вони стосуються виконання ухвали Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року про забезпечення позову, а не предмету спору.

Ухвалою Київського апеляційного суду, постановлено на місці у судовому засіданні 14 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання апелянтки про залучення до участі у справі виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області як органу опіки та піклування. Постановляючи оскаржувану ухвали колегія суддів вважала непідтвердженою інформацію позивачки про фактичне непроживання малолітнього ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду, постановлено на місці у судовому засіданні 14 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання апелянтки про допит свідка, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В той же час, ОСОБА_6 не є членом сім`ї сторін, а обставини, які має намір підтвердити апелянт цим свідком, мають доводитися письмовими доказами.

Ухвалою Київського апеляційного суду, постановлено на місці у судовому засіданні 14 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання апелянтки про призначення експертизи, оскільки у цій справі відсутні передбачені ч. 1 ст. 103 ЦПК України обставини, які зумовлюють об`єктивну необхідність у призначенні експертизи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представниця - адвокатка Коваль М.С. доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, врахувавши додаткові пояснення подані 13 жовтня 2025 року.

Додатково до раніше повідомлених обставин вказали, що ОСОБА_4 є учнем 2.1. класу ПЗО «КМДШ» та відвідує гуртки «Карате» і «Архітектура». Відповідно до розкладу навчальних занять у ПЗО «КМДШ» на 2025/2026 навчальний рік навчальні заняття для учнів 2.1 класу тривають з 08:40 год до 18:00 год. з понеділка по п`ятницю. Гурток «Карате» ОСОБА_4 відвідує у школі щопонеділка та щосереди з 17:00 год. до 17:45 год., а «Архітектура» - щочетверга з 17:00 год. до 18:15 год. У суботу дитина відвідує художню школу. З огляду на це встановлений судом першої інстанції графік побачень батька з сином створює надмірне навантаження на дитину зважаючи на її розклад занять у школі, відвідування гуртків, виконання домашніх завдань та відповідно потребує коригування з метою дотримання прав дитини на відпочинок та освіту.

Також у встановленому графіку побачень слід обов`язково передбачити положення про перенесення зустрічей у випадку хвороби дитини та враховувати бажання дитини йти на такі зустрічі, оскільки у вихідні дні дитина також проводить час із дідусем зі сторони матері, з яким у хлопчика стійкий психоемоційний зв`язок та теплі дружні відносини.

Визначений судом першої інстанції графік побачень батька з сином без присутності матері не враховує обставини, які викладені в апеляційній скарзі, зокрема наявність обставин, які свідчать про небезпеку для дитини з боку батька, а саме: психоемоційний стан позивача, його діагноз, зловживання ним алкоголем з одночасним прийомом антидепресантів, а також психоемоційні травми отримані ним в ході проходження служби. З огляду на це зустрічі батька з сином можуть відбуватися тільки в присутності матері чи діда дитини (по лінії матері), няні або соціального працівника.

Враховуючи вищевикладене рішення першої інстанції у частині визначення часу побачень з дитиною слід змінити та встановити ОСОБА_2 наступні способи участі у вихованні дитини:

- кожного вівторка з 17:30 до 18:30, за бажанням дитини, враховуючи стан здоров`я дитини та погодні умови, без права забирати дитину до місця проживання позивача, з правом відвідувати культурно-освітні заклади, кінотеатри, дитячі кафе та інші заклади харчування у присутності матері, няні, батька матері або соціального працівника.

У разі неможливості спілкування з дитиною у визначений час повідомити про це матір за 2 дні до такої дати.

- кожну 2 суботу місяця з 12:30 до 14:30 години, за бажанням дитини, враховуючи стан здоров`я дитини та погодні умови, без права забирати дитину до місця проживання позивача, з правом відвідувати культурно-освітні заклади, кінотеатри, дитячі кафе та інші заклади харчування у присутності матері, няні, батька матері або соціального працівника.

У разі неможливості спілкування з дитиною у визначений час повідомити про це матір за 2 дні до такої дати.

Що стосується позовних вимог щодо проведення святкових днів, спільного відпочинку на період канікул сина з батьком, то вважає, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки стосуються договірного врегулювання виконання батьківських обов`язків та потребують досягнення згоди між сторонами.

Більш того, відповідачка заздалегідь планує спільний відпочинок з дитиною під час канікул. Так, спільний з сином відпочинок на осінні канікули 2025 року відповідачкою було заплановано заздалегідь, про що свідчать оплачені ще в квітні місяці цього року квитки на літак та поїзд, а також проживання у готелі.

Водночас ОСОБА_2 є військовослужбовцем та має право на відпустку тривалістю 10 днів. З огляду на це визначений судом першої інстанції графік проведення канікул дитини з батьком не лише не відповідає інтересам дитини, а й порушує права ОСОБА_1 - суд фактично позбавив її можливості заздалегідь спланувати відпустку та провести відпустку з сином, а батько в силу свого статусу не зможе забезпечити дитині повноцінний відпочинок.

Не може також погодитися із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею, оскільки належних і допустимих доказів того, що відповідачка фактично перешкоджає цьому позивач не надав, докази чинення таких перешкод в матеріалах справи відсутні.

У судовому засіданні представниця ОСОБА_2 - адвокатка Ткаленко А.В. заперечила проти доводів апеляційної скарги з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу та у заявах по суті справи, поданих до суду першої інстанції.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13 травня 2024 року, виданим Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Сторони у справі у зареєстрованому шлюбі не перебували і не перебувають, проживають окремо.

Позивач ОСОБА_2 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

09 липня 2024 року за вказаною адресою працівниками служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації проведено обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_2 та з`ясовано, що він проживає в квартирі разом з сім`єю: цивільною дружиною ОСОБА_9 та сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Умови для проживання та виховання малолітнього ОСОБА_4 , 2018 року народження, створено належним чином.

ОСОБА_2 військовослужбовець, наразі служить у лавах ЗСУ. Має стабільний дохід. Згідно зі службовою характеристикою займає посаду старшого водія зенитно-ракетного взводу. За час проходження служби зарекомендував себе добре. За характером спокійний, врівноважений, стриманий.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2024/004485522 від 03 травня 2024 року малолітній ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись у суд з даним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю. Починаючи з 2024 року між батьками виникло непорозуміння щодо способу участі батька у вихованні та спілкуванні з сином. Мати відмовилась йти на діалог з батьком щодо мирного способу вирішення даного конфлікту шляхом укладення договору про здійнення батьківських прав та виконання обов`язків відповідно до положень ст. 157 СК України. Відповідач приховує місцезнаходження малолітнього сина, у зв`язку з чим на даний час позивач позбавлений будь-якої можливості спілкуватись з сином та приймати участь у його вихованні.

01 серпня 2024 року ОСОБА_2 звертався до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою про встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з сином.

Згідно з відповіддю від 21 серпня 2024 року №100/06/25-1135 здійснити оцінку потреб сім`ї малолітнього ОСОБА_4 , 2018 року народження, не вбачається можливим.

Також, 30 травня 2024 року ОСОБА_2 звертався до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з сином, оскільки за наявною у нього інформацією малолітній син проживав за адресою: АДРЕСА_3 , тобто у Печерському районі м. Києва.

21 червня 2024 року відповідач ОСОБА_1 листом до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації надала письмові пояснення, де зазначила, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим листом №107/38-1002 від 03 липня 2024 року позивачу було рекомендовано звернутися до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації.

01 серпня 2024 року ОСОБА_2 звертався до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою про встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з сином.

Згідно відповіді від 02 вересня 2024 року №100/09-2327 відповідача ОСОБА_1 двічі запрошено до Служби листами від 12 серпня 2024 року №100/09-2117 та від 27 серпня 2024 року №100/9-2262 для надання пояснень до заяви ОСОБА_2 про встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином. Працівник Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації в телефонному режимі спілкувалася з ОСОБА_1 , яка 08 серпня 2024 року повідомила, що у зв`язку з зайнятістю вона не має часу на спілкування. 12 серпня 2024 року працівнику служби зателефонувала представник відповідача, яка повідомила, що ОСОБА_1 народила дитину, наразі відповідач зі своєю родиною, в тому числі з малолітнім ОСОБА_4 , 2018 року народження, перебувають за кордоном, тому провести обстеження умов проживання дитини неможливо.

Згідно з відповіддю від 21 серпня 2024 року №100/06/25-1135 здійснити оцінку потреб сім`ї малолітнього ОСОБА_4 , 2018 року народження, не вбачається можливим.

На спростування таких доводів позивач надав відповідь Державної прикордонної служби України на адвокатський запит від 27 серпня 204 року №319-58323/18/24, згідно якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 01 серпня 2024 року по 27 серпня 2024 року в базі не виявлено, тобто останній не перетинав державний кордон України.

Листом управління освіти Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 18 вересня 2024 року №100/04-988 повідомлено, що відповідно до ПМ «Реєстр дітей міста Києва» станом на 18 вересня 2024 року ОСОБА_4 , 2018 року народження, не зарахований до закладів загальної освіти та не відвідує заклади дошкільної освіти Голосіївського району.

Відповідно до інформації, отриманої від позивача під час проведення оцінки потреб, малолітній ОСОБА_4 , 2018 року народження, відвідував приватний дитячий садок «КМДШ» та у вересні 2024 року мав розпочати навчання в початковій школі «КМДШ».

Задовольняючи позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що між сторонами виникають суперечності, пов`язані з участю батька у вихованні сина, та він має перешкоди в спілкуванні з ним. У певний період часу мати дитини самостійно прийняла рішення про обмеження в спілкуванні батька з дитиною. У такому випадку вимога позивача про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини ґрунтується на законі.

При визначенні способу участі батька у вихованні дитини, суд керувався висновком органу опіки та піклування Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 04 березня 2025 року №100-2996, у якому орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити способи участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , 2018 року народження, наступним чином: щоденне спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку з урахуванням розпорядку дня дитини; кожного понеділка та середи після закінчення шкільних та позашкільних занять до 20 год. 00 хв. без присутності матері; кожної суботи з 09.00 до 20.00 із можливістю перебування дитини за місцем проживання батька та/або в місцях дитячого відпочинку і дозвілля, без присутності матері, з можливістю залишення дитини на ніч з суботи на неділю за бажанням дитини; день народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) в парні роки організовує батько (з можливістю матері бути присутньою та привітати дитину), в непарні роки організовує мати (з можливістю батьку бути присутнім та привітати дитину); весняні та осінні канікули 3 дні (2 ночі) за місцем проживання батька, з ночівлею за згодою дитини; літні та зимові канікули - 7 днів дитина перебуває з батьком за місцем проживання чи відпочинку батька, без присутності матері, батьком попереджає матір про дату та місце відпочинку не пізніше, ніж за тиждень; побачення під час святкових заходів в освітніх закладах за домовленістю з матір`ю; святкові дні з 09.00 до 20.00 год. за попередньою домовленістю з матір`ю та за бажанням дитини.

Суд вважав, що зазначений висновок не містить заборони на побачення батька з дитиною. Висновок зроблений відповідним держаним органом з урахуванням інтересів дитини та на підставі вивчення обставин взаємовідносин сторін та їх сина.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може повною мірою погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» (далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України №2» наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, § 33).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 3-4 ст.83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 ст. 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалу про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами, а також повістки про виклик ОСОБА_1 в судове засідання суд направляв за адресою реєстрації, однак рекомендоване поштове повідомлення повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т. 1 а.с. 89), що не вважається належним повідомленням учасника справи про дату час та місце розгляду справи у розумінні ч. 8 ст. 128 та ч. 6 ст. 272 ЦПК України.

При цьому не є належним повідомленням відповідачки про дату, час і місце розгляду цієї справи довідка про доставку SMS повідомлення про виклик її до суду першої інстанції на 06 листопада 2024 року, 28 січня 2025 року та 05 березня 2025 року, оскільки за загальним правилом повідомлення учасників справи засобами мобільного зв`язку не відповідає встановленому порядку вручення судової повістки, на що неодноразово звертав увагу Верховний Суд.

За таких обставин матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена судом першої інстанції про розгляд справи та не мала можливості висловити заперечення проти позовних вимог та подати докази на їх підтвердження, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Крім того, на підставі наведеного колегія суддів вважає за можливе прийняти надані апелянткою докази на підтвердження заперечень проти позовних вимог, у т.ч. щодо визначеного судом графіку участі батька у вихованні сина.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнолітні брати та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню (частина третя статті 259 СК України).

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 363/3045/18 Верховний Суд звертав увагу, що у справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків, та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.

Сторони у цій справі є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Між батьками існує спір щодо участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним, який не вдалося вирішити у позасудовому порядку.

В ході перегляду справи, апеляційний суд встановив, що контакти батька з сином носять нерегулярний характер. У судовому засіданні сторони підтвердили, що ОСОБА_2 разом з сином ніколи не проживав, особисто без присутності сторонніх осіб (няні, мами, діда) з сином час не проводив, малолітній ОСОБА_4 ніколи не залишався з ним наодинці тривалий час, що свідчить про відсутність між батьком та сином сформованого сталого психоемоційного зв`язку.

Європейський суд з прав людини неодноразово стверджував, що у справах, що стосуються прав контакту одного з батьків, держава, в принципі, зобов`язана вживати заходів з метою возз`єднання батьків зі своїми дітьми та зобов`язання сприяти таким возз`єднанням, наскільки інтереси дитини говорять про необхідність збереження особистих відносин і, якщо це необхідно, «відновити» сім`ю (див., серед іншого, Іньякколо-Зенід проти Румунії, №31679/96, §94, ECHR 2000-I).

Враховуючи вище наведене в сукупності, принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, так як участь у вихованні обох батьків дитини є необхідною передумовою її нормального розвитку та відповідає вище зазначеному принципу, зважаючи на вік дитини, обставини даної справи, апеляційний суд дійшов висновку, що зустрічі батька із сином мають відбуватися певний час без можливості ночівлі за місцем проживання батька, за виключенням в подальшому спільного проведення часу під час літніх канікул, так як малолітній ОСОБА_4 рідко бачиться з батьком і на тривалий час з ним не залишався, а довготривала відсутність матері може спричинити моральні страждання дитини та негативно вплинути на його емоційний стан, оскільки дитина більше прив`язана до своєї матері. Виходячи з таких мотивів, колегія суддів вважає за доцільне встановити наступні способи участі батька у особистому спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 , 2018 року народження: кожну другу суботу з 12:30 год до 14:30 в місцях дитячого відпочинку і дозвілля, без присутності матері; літні канікули - 7 днів дитина перебуває з батьком за місцем проживання чи відпочинку батька, без присутності матері, батько попереджає матір про дату та місце відпочинку не пізніше, ніж за місяць; побачення під час святкових заходів в освітніх закладах за домовленістю з матір`ю; святкові дні з 09:00 до 17:00 год. за попередньою домовленістю з матір`ю та за бажанням дитини. Додатково, день народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) в парні роки організовує батько (з можливістю матері бути присутньою та привітати дитину), в непарні роки організовує мати (з можливістю батьку бути присутнім та привітати дитину);

При цьому, встановлення порядку спілкування батька з сином без участі матері, на переконання суду, сприятиме налагодженню приязних стосунків між ними.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на самостійне спілкування із сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, шкодило йому, або обумовлювало його побачення з сином у присутності інших осіб, судом апеляційної інстанції не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.

В той же час, необмежене спілкування дитини з батьком засобами телефонного та електронного зв`язку, з урахуванням розпорядку дитини, сприятиме встановленню між ними приязних та близьких стосунків. Крім того, в подальшому сприятиме формуванню у дитини відчуття безпеки і довіри до батька як близької людини і надасть можливість, за бажанням малолітнього, коригувати графік і спосіб спілкування з батьком у сторону збільшення таких контактів.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до наданих апелянткою довідок графіку навчання та дозвілля малолітнього ОСОБА_4 , з урахування перебування позивача на службі в ЗС України, свідчить про неможливість встановлення їх спілкування у будні дні, зокрема, у понеділок, вівторок та середу після закінчення шкільних та позашкільних занять до 20:00 год. Загалом такий спосіб участь батька у вихованні сина на думку колегії суддів не сприятиме дотриманню якнайкращих інтересів дитини щодо належної підготовки до шкільних занять та часу відпочинку, враховуючи малолітній вік дитини.

Отже, встановивши наявність спору між сторонами щодо виховання малолітнього сина ОСОБА_4 , ту обставину, що батько ніколи не проживав разом з сином, відсутність обставин, які б унеможливлювали реалізацію права батька на прямі контакти з малолітнім сином, на переконання колегії суддів, на даному етапі доцільним є встановлення графіку участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , метою якого буде воз`єднання батька з сином та встановлення між ними більш тісного зв`язку, а саме: щоденне спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку з урахуванням розпорядку дня дитини; кожну другу суботу з 12:30 год до 14:30 в місцях дитячого відпочинку і дозвілля, без присутності матері; день народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) в парні роки організовує батько (з можливістю матері бути присутньою та привітати дитину), в непарні роки організовує мати (з можливістю батьку бути присутнім та привітати дитину); літні канікули - 7 днів дитина перебуває з батьком за місцем проживання чи відпочинку батька, без присутності матері, батько попереджає матір про дату та місце відпочинку не пізніше, ніж за місяць; побачення під час святкових заходів в освітніх закладах за домовленістю з матір`ю; святкові дні з 09:00 до 17:00 год. за попередньою домовленістю з матір`ю та за бажанням дитини.

Додатково апеляційний суд роз`яснює, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

Отже, за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів встановила, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи частково знайшли своє підтвердження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищенаведених мотивів, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_2 є немайновими та підлягають задоволенню частково, з ОСОБА_1 належить стягнути на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422,40 грн та судовий збір за подання заяви про забезпечення у розмірі 605,60 грн, а всього 3 028,00 грн.

Крім того, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 , з ОСОБА_2 на користь апелянтки належить стягнути 2 906,88 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 141, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представницею - адвокаткою Коваль Марією Сергіївною - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом:

- встановлення щоденного спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку з урахуванням розпорядку дня дитини,

- кожну другу суботу з 12:30 год до 14:30 в місцях дитячого відпочинку і дозвілля, без присутності матері,

- день народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) в парні роки організовує батько (з можливістю матері бути присутньою та привітати дитину), в непарні роки організовує мати (з можливістю батьку бути присутнім та привітати дитину),

- літні канікули - 7 днів дитина перебуває з батьком за місцем проживання чи відпочинку батька, без присутності матері, батько попереджає матір про дату та місце відпочинку не пізніше, ніж за місяць,

- побачення під час святкових заходів в освітніх закладах за домовленістю з матір`ю,

- святкові дні з 09:00 до 17:00 год. за попередньою домовленістю з матір`ю та за бажанням дитини.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422,40 грн та судовий збір за подання заяви про забезпечення у розмірі 605,60 грн, а всього 3 028 (три тисячі двадцять вісім гривень) 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 906 (дві тисячі дев`ятсот шість гривень) 88 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова