Справа № 214/7382/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року суддя Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області Попов В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев Ігор В`ячеславович, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Разом із позовом позивач надав до суду заяву про забезпечення вказаного позову, в якій просить суд зупинити стягнення на підставі виконавчого напису №2951, вчиненого 29 серпня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості у розмірі 174 316 грн. 79 коп., до набрання рішення законної сили по даній справі.

На підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява розглядається без повідомлення учасників справи.

Дослідивши доводи заяви про забезпечення позову, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вимогами ч.ч. 1 та 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Між тим, відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляд заяв про забезпечення позову» встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

Зокрема, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд враховує, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд виходить із наявності спірних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову та зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позову, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Так, суд, дослідивши доводи заяви про забезпечення позову, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки заявником не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, на які він посилається у своїй заяві як на підставу застосування заходів забезпечення позову, а також не надано жодного доказу на доведення існування ризику ускладнення виконання рішення суду у разі невжиття визначеного заходу забезпечення позову та не доведено того, що права заявника можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову. Крім того, суд зауважує, що заявником не надано також доказів того, що з нього на користь відповідача за спірним виконавчим написом стягуються якісь грошові кошти.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заявник не довів суду, що забезпечення позову є доцільним і відповідатиме вимогам співмірності позову заходам його забезпечення,а відтак заява про його забезпечення є не обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Разом з тим, суд роз`яснює, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-150, 153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду у 15-ти денний строк з дня вручення її копії.

Суддя В.В. Попов.