Справа № 464/4000/22 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б. Р.
Провадження № 22-ц/811/267/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Марко О.Р.,

з участю: представника позивачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна,

встановив:

У вересні 2022 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, уточненим з урахуванням заяв про заміну неналежного відповідача ОСОБА_7 на належного відповідача ОСОБА_8 та про відмову від позовних вимог до відповідача ОСОБА_8 , в якому просили: усунути перешкоди у користуванні та володінні майном, шляхом знесення самочинно збудованих відповідачами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 житлових будинків на земельних ділянках з кадастровими номерами: :03:004:0168, :03:004:0169, :03:004:0170, площами: 0,0154 га, 0,0158 га та 0,0146 га, відповідно, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони є співвласниками житлового будинку, загальною площею 124,4 кв.м., та земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0207, загальною площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на АДРЕСА_2 .

Відповідачі у справі є власниками суміжних з позивачами земельних ділянок на АДРЕСА_1 , на яких здійснили самочинне будівництво індивідуальних житлових будинків з порушенням державних будівельних, протипожежних та санітарних норм, що підтверджено висновком експерта №26 від 15.08.2022 року.

Зазначають, що відповідно до вимог п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2009 «Планування та забудова територій», при розміщені будинків у кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технiчних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення, згідно з вимогами ДБН B.1.1-25.

Згідно з таблицею 15.2 розділу 15 «Протипожежні вимоги» ОСОБА_9 2.2 - 12:2019 «Планування та забудова територій», мiнiмальна протипожежна відстань між будівлями повинна становити не менше 6 м.

Отже, розташування зблокованих житлових будинків, будівництво яких ведеться на земельних ділянках відповідачів, на відстані менше 6 м від житлового будинку та господарської будівлі, розміщених на суміжній земельній ділянці позивачів, не відповідає вимогам п.15.2.2 ДБН Б. 2.2 - 12: 2019 «Планування та забудова» щодо протипожежних відстаней між будівлями, розміщеними на суміжній земельній ділянці, яка повинна становити не менше 6 м.

Вважають, що здійснення відповідачами самочинного будівництва без дозвільних документів та без дотримання при забудові будівельних та протипожежних норм і правил порушує права позивачів, гарантовані Конституцією та законодавством України, оскільки зблокований житловий будинок на межі їхніх земельних ділянок призведе до значного погіршення житлових умов, інсоляції, загрожує можливим вибухом газу, відсутністю нормального водовідведення та зменшенням потужностей електропостачання, а порушення протипожежних вимог несе в собі потенційну загрозу життю, здоров`ю та майну позивачів, тому такі порушення мають бути усунені шляхом знесення самочинно збудованих житлових будинків.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 30 грудня 2024 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні та володінні майном шляхом знесення самочинно збудованого житлового будинку ОСОБА_5 на земельній ділянці, загальною площею 0,0154 га, кадастровий номер :03:004:0168, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Усунуто перешкоди у користуванні та володінні майном шляхом знесення самочинно збудованого житлового будинку ОСОБА_10 на земельній ділянці, загальною площею 0,0158 га, кадастровий номер :03:004:0169, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Усунуто перешкоди у користуванні та володінні майном шляхом знесення самочинно збудованого житлового будинку ОСОБА_2 на земельній ділянці, загальною площею 0,0146 га, кадастровий номер :03:004:0170, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 по 330 грн. 93 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2 , просила його скасувати з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зокрема, відповідач наголошує, що знесення самочинного об`єкта нерухомості, відповідно до статті 376 ЦК України, є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Просить врахувати, що відповідачі протягом усього розгляду справи не заперечували проти можливості перебудови об`єктів нерухомого майна, які знаходяться на земельних ділянках, що належать відповідачам на праві приватної власності.

Окрім того, зазначає, що вимога про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці може бути заявлена власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Додає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав на ймовірні порушення прав позивачів, які можуть виникнути в майбутньому, не зазначивши при цьому, які конкретно права позивачів порушуються на даний момент спірною забудовою на земельних ділянках, які їм (позивачам) не належать.

Вважає, що суд не дав належної оцінки доводам їхньої сторони і не врахував правових висновків Верховного Суду, на які вони покликались в обґрунтування своїх заперечень на позов.

В судове засідання апеляційного суду 23.09.2025 року, після оголошеної судом перерви для можливого мирного врегулювання спору, інші учасники справи, окрім сторони позивачів, не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто у їхній відсутності.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 02.10.2025 року о 12:50.

Заслухавши пояснення сторони позивачів в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном

При цьому, за вимогами частини другої та четвертої статті 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; власник не може використовувати право власності на шкоду правам інших громадян.

Статтею 375 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Згідно з ч.2 ст.367 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч.3 ст.367 ЦК України).

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст.367 ЦК України).

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст.367 ЦК України).

Згідно з ч.7 ст.376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають, зокрема, органи державної влади, органи місцевого самоврядування та державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду ці особи мають за умови, що вони доведуть наявність порушеного права, а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Тобто вимоги про знесення самочинного будівництва особи, що не діють як суб`єкти владних повноважень, можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 07 грудня 2022 року у справі №367/2004/17 (провадження № 61-6089св22).

Відповідно до частини першої статті 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до частини першої статті 95 ЗК України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди; д) користуватися іншими правами, передбаченими законом або договором.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону, проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону, право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Відповідно до частини другої статті 36 Закону, виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками житлового будинку, загальною площею 124,4 кв.м., та належних до нього господарських будівель і споруд (сараї літ. «Б» і «Д», гаражі літ. «В» і «Г», вбиральні літ. «З» і «Ж», погріб літ. «Пг») за адресою: АДРЕСА_2 , 1/2 частина якого належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1-8590, виданого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Квартенко А.В. 17.11.1981 року, а інша 1/2 частина належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування, серія та номер: 4032 від 18.06.2020 року, та договору дарування, серія та номер: 4266 від 25.06.2020 року, які посвідчені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І.

Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,1000 га, з кадастровим номером :03:004:0207, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідачі у справі є власниками суміжних земельних ділянок, що розташовані на АДРЕСА_1 : ОСОБА_5 власник земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0168; ОСОБА_6 власник земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0169; ОСОБА_2 власник земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0170.

Висновком експерта №26 від 15.08.2022 року встановлено, що:

розташування зблокованого житлового будинку незавершеного будівництвом на земельній ділянці з кадастровим номером :03:004:0168 за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідає вимогам п.6.1.41 ДБН Б.2.2 12:2019 «Планування та забудова територій» відносно межі земельної ділянки та не відповідає вимогам п.15.2.2 ДБН Б.2.2 12:2019 «Планування та забудова» щодо протипожежних відстаней між будівлями відносно житлового будинку, розміщеного на суміжній земельній ділянці з кадастровим номером :03:004:0207, за адресою: АДРЕСА_2 . Обґрунтування наведено в дослідницькій частині висновку (Згідно з обґрунтуванням, яке наведено в дослідницькій частині висновку, зблокований житловий будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :03:004:0168 на відстані 0,92 м 2,77 м від її межі зі сторони земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0207, що на АДРЕСА_2 ; відстань від зблокованого житлового будинку, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :03:004:0168 по АДРЕСА_1 , до житлового будинку, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :03:004:0207, становить 4,02 м);

розташування зблокованого житлового будинку незавершеного будівництвом на земельній ділянці з кадастровим номером :03:004:0169 за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідає вимогам п.6.1.41 ДБН Б.2.2 12:2019 «Планування та забудова територій» відносно межі земельної ділянки та не відповідає вимогам п.15.2.2 ДБН Б.2.2 12:2019 «Планування та забудова» щодо протипожежних відстаней між будівлями відносно житлового будинку, розміщеного на суміжній земельній ділянці з кадастровим номером :03:004:0207, за адресою: АДРЕСА_2 . Обґрунтування наведено в дослідницькій частині висновку (Згідно з обґрунтуванням, яке наведено в дослідницькій частині висновку, зблокований житловий будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :03:004:0169 на відстані 0,80 м 2,64 м від її межі зі сторони земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0207, що на АДРЕСА_2 ; відстань від зблокованого житлового будинку, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :03:004:0169 по АДРЕСА_1 , до житлового будинку, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :03:004:0207, становить 5,52 м);

розташування зблокованого житлового будинку незавершеного будівництвом на земельній ділянці з кадастровим номером :03:004:0170 за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідає вимогам п.6.1.41 ДБН Б.2.2 12:2019 «Планування та забудова територій» відносно межі земельної ділянки та не відповідає вимогам п.15.2.2 ДБН Б.2.2 12:2019 «Планування та забудова» щодо протипожежних відстаней між будівлями відносно господарської будівлі, розміщеної на суміжній земельній ділянці з кадастровим номером :03:004:0207, за адресою: АДРЕСА_2 (Згідно з обґрунтуванням, яке наведено в дослідницькій частині висновку, зблокований житловий будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :03:004:0170 на відстані 0,83 м 2,76 м від її межі зі сторони земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0207, що на АДРЕСА_2 ; відстань від зблокованого житлового будинку, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :03:004:0170 по АДРЕСА_1 , до господарської будівлі, розташованої на земельній ділянці з кадастровим номером :03:004:0207, становить 3,17 м).

З відповіді Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові від 29.06.2022 року №0006-вих-42012 встановлено, що згідно інформації, наявної в розпорядженні Інспекції, не реєструвалось та не подавалось дозвільних документів за зазначеними адресами (кадастровими номерами земельних ділянок).

Відповідачами не представлено жодних дозвільних документів на проведення будівельних робіт на власних земельних ділянках, а відтак, здійснене ними будівництво є самочинним.

Також відповідачами не спростовано обставин, які встановлені висновком експерта, а отже, не доведено, що спірна забудова ними ведеться з дотриманням усіх вимог законодавства та без порушень прав позивачів.

У зв`язку з відсутністю у відповідачів дозвільних документів на забудову земельних ділянок, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо можливої перебудови об`єктів самочинного будівництва, до того ж, суд неодноразово надавав можливість сторонам вирішити спір мирним шляхом.

Отже, в колегії суддів немає підстав для інших висновків по суті вирішення даного спору, ніж тих, що дійшов суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивачів, суд правильно встановив характер спірних правовідносин та обставини справи, давши належну оцінку доказам, які були досліджені в судовому засіданні, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 07 жовтня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич