ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 569/8226/24

провадження № 61-7626св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа- Міністерство оборони України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 22 травня 2025 року,постановлену у складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила встановити юридичний факт проживання однією сім`єю її та загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з вересня 2006 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також факт її перебування на утриманні у загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 на дату смерті (загибелі) ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2025 року, ухваленим у складі судді Харечка С. П., у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , від імені якої діяв адвокат Лук`янчук В. С., подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лук`янчук В. С., на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2025 року залишено без руху.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лук`янчук В. С., на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2025 року повернуто особі, що її подала.

24 квітня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діяв адвокат Лук`янчук В. С., повторно подала апеляційну скаргу на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2025 року.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 22 травня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лук`янчук В. С. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2025 року.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діяв адвокат Лук`янчук В. С., на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2025 року, апеляційний суд виходив із того, що заявник пропустила визначений ЦПК України строк для подання апеляційної скарги та не навела поважних причин, які б перешкоджали оскаржити судове рішення в апеляційному порядку в межах строку на апеляційне оскарження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У червні 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що первинна апеляційна скарга була подана її представником в межах строку на апеляційне оскарження, однак у зв`язку із малим проміжком часу, наданим судом для усунення недоліків апеляційної скарги - сплати судового збору, була повернута апеляційним судом у зв`язку із пропуском сплати судового збору (пропущений 1 день).

Апеляційна скарга разом із оригіналом квитанції була повернута її представнику 23 квітня 2025 року і на наступний день, а саме 24 квітня 2025 року, її представник повторно подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, виявив надмірний формалізм та порушив принцип пропорційності між застосованими засобами і поставленою метою.

Доводи інших учасників справи

У серпні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Савчук В. О. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволені касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У липні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

На підставі статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

У справі, яка переглядається, встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , від імені якої діяв адвокат Лук`янчук В. С., подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лук`янчук В. С., на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2025 року залишено без руху та встановлено строк п`ять днів з моменту отримання копії даної ухвали для усунення її недоліків, а саме сплати судового збору. Роз`яснено, що у випадку невиконання вимог ухвали судді в зазначені строки апеляційну скаргу буде визнано неподаною і повернуто особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали було доставлено до електронного кабінету представника ОСОБА_1 - адвоката Лук`янчук В. С. в ЄСІТС 10 квітня 2025 року.

16 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лук`янчук В. С. на виконання вимог ухвали Рівненського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року подала заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лук`янчук В. С., на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2025 року повернуто особі, що її подала.

Повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив із того, що останнім днем строку для усунення недоліків є 15 квітня 2025 року, а заява про усунення недоліків апеляційної скарги подана 16 квітня 2025 року, тобто із пропуском строку, встановленого ухвалою суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху, і заявник не подавав заяву про продовження процесуального строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

24 квітня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діяв адвокат Лук`янчук В. С., повторно подала апеляційну скаргу на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2025 року, в якій також просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2025 року.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діяв адвокат Лук`янчук В. С., на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2025 року, апеляційний суд виходив із того, що заявник пропустив визначений ЦПК України строк для подання апеляційної скарги та не навів поважних причин, які б перешкоджали оскаржити судове рішення в апеляційному порядку в межах строку на апеляційне оскарження.

Апеляційний суд зазначив, що невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення апеляційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику апеляційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його апеляційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку. Перебування адвоката у відпустці по сімейним обставинам також не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження рішення.

Оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою, зважаючи на те, що заявник первісну апеляційну скаргу подав в межах строку на апеляційне оскарження та надалі упродовж розумного строку після отримання ухвали апеляційного суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зволікання, подав апеляційну скаргу.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Також ЄСПЛ зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому ЄСПЛ провів розмежування між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження №11-989заі18) також звертає увагу на необхідність уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Встановлені у справі, яка переглядається, обставини свідчать про добросовісне ставлення заявника до реалізації права на апеляційне оскарження, а усунення заявником недоліків первісної апеляційної скарги із пропуском строку, визначеного апеляційним судом, в один день, не є підставою для обмеження права на доступ до суду.

Суд апеляційної інстанції фактично позбавив права заявника на апеляційне оскарження судового рішенняяк складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 22 травня 2025 року скасувати, справунаправити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець