Справа № 473/2838/25
РІШЕННЯ

іменем України

"27" жовтня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Москаленко С.Л., представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі ТОВ «Факторинг Партнерс») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 12 березня 2021 року ТОВ «Слон Кредит» уклало з відповідачкою Договір про надання споживчого кредиту №542808.

Відповідно до договору ТОВ «Слон Кредит» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_2 кредит у розмірі 25 000 грн (20 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальниці; 5 000 грн шляхом перерахування на оплату процентів за перший день користування кредитом) зі строком користування коштами протягом 730 днів, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в повному обсязі не пізніше 12 березня 2023 року, а також сплачувати проценти за користування ним: за перший день користування кредитом 25 % від суми заборгованості за кредитом; в подальшому 90 % річних від суми заборгованості за кредитом.

31 січня 2025 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір надання послуги з факторингу №31012025, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату право грошової вимоги до ОСОБА_2 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №542808 від 12 березня 2021 року.

Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 25 251,07 грн, у тому числі:

-заборгованість за кредитом 17 839,85 грн;

-заборгованість за процентами 7 411,22 грн.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки у повному обсязі.

19 червня 2025 року від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачка позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову та стягненні з неї судових витрат. Заперечення проти позову мотивувала тим, що: вона не знаходиться в договірних відносинах з позивачем (не укладала з ним кредитного договору) та її не було належним чином повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні; нарахований позивачем розмір заборгованості за кредитним договором не відповідає умовам кредитного договору та не враховує здійснені позичальницею проплати; заявлена сум відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є завищеною та не відповідає складності справи.

01 липня 2025 року від представниці позивача Сердійчук Я.Я. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій представниця позивача не погодилася з зазначеними у відзиві доводами, вказуючи на те, що 12 березня 2021 року ОСОБА_2 уклала кредитний договір з ТОВ «Слон Кредит», право вимоги за яким було відступлено первісним кредитором ТОВ «Факторинг Партнерс». Боржниця була належним чином повідомлена первісним кредитором про відступлення права вимоги за договором. Водночас, неповідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні не є підставою для невиконання зобов`язання, а має своїм наслідком право боржника виконати зобов`язання первісному кредитору. Наявність та розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором підтверджена відповідним розрахунком, будь-яких альтернативних розрахунків (контррозрахунків) на спростування наявності або розміру заборгованості відповідачка не надала. Також ОСОБА_2 не надала жодних доказів, що б свідчили про завищений розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідачки ОСОБА_2 , оскільки матеріали справи містять всі необхідні інформацію та докази для вирішення спору.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема, суд встановив, що 12 березня 2021 року ТОВ «Слон Кредит» уклало з відповідачкою Договір про надання споживчого кредиту №542808.

Відповідно до договору ТОВ «Слон Кредит» зобов`язалося надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 25 000 грн (20 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальниці; 5 000 грн шляхом перерахування на оплату процентів за перший день користування кредитом) зі строком користування коштами протягом 730 днів, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в повному обсязі не пізніше 12 березня 2023 року, а також сплачувати проценти за користування ним: за перший день користування кредитом 25 % від суми заборгованості за кредитом; в подальшому 90 % річних від суми заборгованості за кредитом.

31 січня 2025 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір надання послуги з факторингу №31012025, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату право грошової вимоги до ОСОБА_2 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №542808 від 12 березня 2021 року.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений з дотриманням вимог закону, сторони узгодили у ньому усі істотні умови, позичальниця власноручно підписала договір.

Таким чином, ОСОБА_2 набула статусу, прав та обов`язків позичальниці у кредитних правовідносинах з ТОВ «Слон Кредит».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України).

За встановленого, з укладенням між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» договору факторингу, права та обов`язки первісного кредитора за кредитним договором в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, перейшли до позивача.

При цьому та обставина, що первісний кредитор (клієнт) або його правонаступник (фактор) не повідомили боржницю про відступлення прав вимоги у зобов?язанні не є підставою для відмови останньої від виконання зобов?язання, оскільки:

- згідно ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням;

- згідно ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Суд встановив, що ТОВ «Слон Кредит» виконало свої зобов`язання шляхом перерахування на рахунок позичальниці кредитних коштів у розмірі 20 000 грн, що підтверджується копією Платіжного доручення від 12 березня 2021 року №4776 (а.с. 15).

Зі свого боку позичальниця зобов`язання за кредитним договором жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 30 травня 2025 року їй нараховано заборгованість у загальному розмірі 25 251,07 грн, у тому числі:

-заборгованість за кредитом 17 839,85 грн;

-заборгованість за процентами (за період з 12 березня 2021 року до 12 березня 2023 року) 7 411,22 грн.

Суд погоджується з таким розрахунком заборгованості за кредитом та процентами.

Зокрема, суд констатує, що проценти дійсно нараховані відповідно до умов кредитного договору (в тому числі за узгодженими сторонами розмірами процентних ставок та в межах узгодженого строку кредитування).

При нарахуванні заборгованості кредитор врахував усі проплати позичальниці, при цьому розподілив внесені ОСОБА_2 кошти на виконання умов кредитного договору відповідно до узгодженого сторонами кредитного договору графіку платежів.

Відповідачка, оспорюючи наданий позивачем розрахунок, наявність та розмір заборгованості за кредитним договором, не надала свого альтернативного розрахунку (контррозрахунку), доказів здійснення нею додаткових проплат за кредитним договором, що не буди враховані кредитором, інших доказів, що свідчать про відсутність заборгованості або наявність її в меншому розмірі.

Згідно з ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначала, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у ст. 13 ЦПК України, втрачає сенс.

Тому встановлена судом заборгованість на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Факторнг Партнерс» у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню 2 422,40 грн судового збору.

Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн, то в цій частині суд виходить з наступного.

Дійсно, відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд в залежності від результату розгляду справи зобов`язаний розподілити між сторонами витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію Договору від 02 липня 2024 року №02-07/2024, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», про надання правової допомоги з додатком у вигляді узгоджених тарифів за надані послуги, а також документи, що містять перелік, детальний опис та узгоджену сторонами вартість виконаних робіт, необхідних для надання правничої допомоги, всього на суму 13 000 грн, у тому числі: надання усної консультації з вивченням документів з витратою 2 год., вартість 4 000 грн; складання позовної заяви з витратою 3 год., вартість 9 000 грн.

Проте у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором.

Даний спір є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, справа не передбачає необхідності виконання значного обсягу дій та робіт, необхідних для її підготовки та розгляду.

Водночас є сумнівними з точки зору їх необхідності та розумності адвокатські послуги щодо надання усної консультації у спорі незначної складності тривалістю у 2 год., надання консультації та складання позовної заяви у стандартній справі незначної складності за ставками за надані послуги у розмірі, що значно перевищують середній розмір аналогічних послуг.

Отже, зважаючи на категорію даної справи, яка є нескладною, враховуючи усталену практику, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, розміру вимог, а тому на підставі відповідного клопотання відповідачки дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 4 500 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (03150, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, 6, офіс 521; ) заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №542808 від 12 березня 2021 року, що утворилася станом на 30 травня 2025 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 17 839 (сімнадцять тисяч вісімсот тридцять дев?ять) гривень 85 копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом (за період з 12 березня 2021 року до 12 березня 2023 року) у розмірі 7 411 (сім тисяч чотириста одинадцять) гривень 22 копійки, а всього в загальному розмірі 25 251 (двадцять п?ять тисяч двісті п?ятдесят одну) гривню 07 копійок, а також 6 922 (шість тисяч дев?ятсот двадцять дві) гривні 40 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв