Справа №491/810/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі: головуючої в справі судді Надєр Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Гула О.Р.,

за участю сторін по справі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьєві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу обґрунтовані тим, що 21 лютого 1987 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Кохівської сільської ради народних депутатів Ананьївського району Одеської області, актовий запис №3. Від вказаного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначає, що рішення про розірвання шлюбу він прийняв у зв`язку з тим, що у них з відповідачем різні характери, у зв`язку з чим часто виникали різного роду конфлікти, а також у них різні погляди на сімейне життя та сімені відносини. Позивач вказує, що протягом останніх років вони з відповідачем не проживають разом, шлюбних стосунків не підтримують, їхній шлюб носить виключно формальний характер. Позивач зазначає, що подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, на примирення він не згоден, а тому звернуся до суду з вказаним позовом та просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 25 жовтня 2024 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників.

Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачу про її процесуальні права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїми процесуальними правами передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України не скористалася та у встановлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву до суду не подала, з зустрічним позовом та з заявою із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не зверталася.

В судовому засіданні 15 жовтня 2025 року позивач свої позовні вимоги підтримав та зазначив, що його позиція стосовно розірвання шлюбу з відповідачем не змінилась та він бажає розірвати з нею шлюб, оскільки з вересня 2024 року вони з відповідачем не примирились і він не бажає цього, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача адвоката Юраш І.О., яка діє на підставі ордера на надання правничої допомоги серії ВН №1411795 від 21 вересня 2024 року та договору про надання правничої допомоги від 16 вересня 2024 року, позицію позивача підтримала та просила задовольнити позовні вимоги, оскільки шлюб сторін несе виключно формальний характер та позивач на примирення не згоден.

Відповідач в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги не визнає та заперечує проти розірвання шлюбу між нею позивачем, вважає, що вони з відповідачем ще можуть примиритись, оскільки вони з відповідачем у шлюбі 30 років і вона бажає зберегти сім`ю, вони мають вже дорослих дітей та онуків.

Представник відповідача адвокат Бойко О.О., який діє на підставі ордера на надання правничої допомоги серії ВН №1524920 від 11 червня 2025 року та договору про надання правничої допомоги від 11 червня 2025 року, в судовому засіданні позицію відповідача підтримав та зазначив, що позивач та відповідач дійсно перебувають у шлюбі на протязі 30 років, він вважає, що позивач та відповідач ще мають шанс на примирення, дійсно мають вже дорослих дітей, а також онуків.

Заслухавши позивача та його представника, відповідача та її представника, вивчивши документи справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивачем у справі є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 23 жовтня 1997 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.5-7).

Відповідачем у справі є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 27 червня 1996 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.8-11), витягом з реєстру територіальної громади, виданим Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради за №3608 від 02 жовтня 2024 року (а.с.21).

При розгляді справи встановлено, що 21 лютого 1987 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який зареєстрований виконкомом Кохівської сільської ради народних депутатів Ананьївського району Одеської області, актовий запис №3, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 21 лютого 1987 року виконкомом Кохівської сільської ради народних депутатів Ананьївського району Одеської області (а.с.12).

Від вказаного шлюбу позивач та відповідач неповнолітніх дітей не мають.

З приводу пояснень відповідача щодо можливості примирення між нею та позивачем суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.7 ст.240 ЦПК України в справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Відповідно до ч.1 ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене частиною 1 статті 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст.191 ЦПК України (натепер ч.7 ст.240 ЦПК України)). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Згідно з ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до ч.ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалися обставини, які виключають можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо.

Як з матеріалів позовної заяви та і в судовому засіданні позивач зазначив, що наполягає на розірванні шлюбу між ним та відповідачем, примирення не можливе, а тому на примирення він не згоден.

З матеріалів позовної заяви встановлено відсутність у подружжя неповнолітніх дітей.

Матеріали позовної заяви надійшли на адресу суду 23 вересня 2024 року, з цього часу розгляд справи неодноразово відкладався та позиція позивача щодо розірвання шлюбу не змінилася, що підтверджується його поясненнями, а також поясненнями його представника, наданими в судовому засіданні.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам, зокрема позивача. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то надання додаткового часу на примирення, а також, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням його до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Виходячи з вимог закону та обставин даної справи, суд вважає, що надання строку для примирення є недоцільним.

Статтею 51 Конституції України та ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Як вбачається з пояснень позивача вказаних у позовній заяві, а також наданих в судовому засіданні його пояснень та пояснень його представника, відповідача та її представника, зазначеної вільної згоди між подружжям сторонами по справі не має.

Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже положення ст.51 Конституції України та ст.24 СК України відповідають Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року).

Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Аналогічні положення містить ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.10 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

З позовної заяви вбачається, що сімейні стосунки в позивача та відповідача не склалися, тож позивач прийняв рішення про розірвання шлюбу у зв`язку з тим, що між ним та відповідачем повністю відсутнє взаєморозуміння в зв`язку з різними поглядами на життя та на сімейні стосунки. В зв`язку з повною несумісністю характерів сім`я розпалася, шлюбні відносини припинили.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має.

Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України.

Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивач та відповідач не підтримують шлюбних стосунків та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між ними розірвати.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем було сплачено судовий збір за подачу позову до суду в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Суд враховує бажання позивача про залишення всіх витрат по справі за ним, про що позивачем зазначено в позовній заяві, та приходить до висновку про залишення за позивачем понесених ним судових витрат по справі, в тому числі і витрат з оплати судового збору за подання вказаного позову до суду.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 137, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.112-115 СК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 23 жовтня 1997 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 27 червня 1996 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , який зареєстрований 21 лютого 1987 року виконкомом Кохівської сільської ради народних депутатів Ананьївського району Одеської області, актовий запис №3 розірвати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Суддя Надєр Л.М.

Рішення суду набрало законної сили «____» __________________20__ року.