Окнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/446/25
Провадження № 2/506/253/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.10.2025 року селище Окни

Окнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Чеботаренко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Смернової Д.Ю.

представника позивача адвоката Приміча Д.В.

представника відповідача адвоката Дрогобецької Т.Ю.

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Окни цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ТОВАРИВСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МРІЯ" про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим,

В С Т А Н О В И В:

28 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до СТОВ «МРІЯ» про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим.

Однак згідно з протоколом щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2025 року призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Так, за штатним розписом в Окнянському районному суді Одеської області троє суддів, а фактично працює двоє суддів, з яких: суддя Бурдинюк О.С. була відключена за 2 тижні перед виходом у відпустку, а також суддя Чеботаренко О.Л. була відключена у зв`язку з перебуванням у відпустці з 13.05.2025 року по 28.05.2025 року.

Тому після виходу судді Чеботаренко О.Л. з відпустки, а саме 29.05.2025, проведено повторний автоматизований розподіл справи, згідно з яким, справу розподілено на суддю Чеботаренко О.Л.

Ухвалою від 03 червня 2025 року позовна заява була залишена без руху.

Після усунення недоліків позовної заяви 11 червня 2025 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі.

02 вересня 2025 року було закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 14.11.2007 між його бабусею ОСОБА_2 , як орендодавцем, та СТОВ «Мрія» був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 6,6063 га, в тому числі рілля 6,6063 га, з кадастровим номером: :01:002:0288 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯН № 357156, строком на 10 років. Надалі, 19.07.2016 ОСОБА_2 було власноруч подано письмову заяву до СТОВ «Мрія» про те, що вона просить розірвати договір оренди земельного паю у зв`язку з тим, що бажає обробляти землю самостійно, однак на зазначену заяву жодної відповіді чи заперечень зі сторони СТОВ «Мрія» не надходило.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, після чого ОСОБА_1 як спадкоємець на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконкому Новосамарської сільської ради Красноокнянського району Одеської області 15 червня 2017 року за реєстром №23 ,набув право власності на земельну ділянку загальною площею 6,6063 га, в тому числі рілля 6,6063 га, з кадастровим номером: :01:002:0288, яка розташована на території Новосамарської сільської ради Окнянського району Одеської області, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НОВ № 524821.

Після набуття права власності Позивач виявив, що державна реєстрація припинення договору оренди не була здійснена, і на підставі ст.125-1 ЗК України договір був поновлений на 10 років. З метою припинення дії договору оренди, який був безпідставно поновлений Відповідачем ,Позивач звернувся з заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно, однак 28 лютого 2025 року останнім було винесено рішення № 77540135 про відмову в проведенні реєстраційних дій щодо припинення договору оренди на підставі того, що подані ОСОБА_1 документи, на думку реєстратора, не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, що суперечить дійсному правовому та фактичному стану.

Адвокатом в інтересах Позивача 31.03.2025 було направлено до СТОВ «Мрія» адвокатський запит з проханням надати довідку щодо припинення Договору оренди землі від 14.11.2007 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено з ОСОБА_2 , та заяву з вимогою провести державну реєстрацію припинення права оренди шляхом звернення до державного реєстратора з заявою про внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте орендар проігнорував заяву та адвокатський запит, а також не вжив жодних заходів щодо надання довідки про припинення договору оренди, порушивши п. 6 Договору оренди землі, де вказується, що після закінчення орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію, однак СТОВ «МРІЯ» не виконало даної умови договору, а отже товариством було втрачене переважне право на поновлення договору на новий строк, а також виник обов`язок звернутися до державного реєстратора для внесення відомостей про припинення договору оренди землі. Таких дій СТОВ «МРІЯ» вчинено не було.

Тому, відповідно до норм законодавства, які діяли на момент закінчення терміну Договору, згідно статті 31 Закону України «Про оренду землі», Договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено, тобто автоматичної пролонгації не відбулось, а тому ,на думку позивача, договір оренди землі був припинений 14 листопада 2017 року. Жодних договорів чи додаткових угод Заявником отримано, а тим більше ,укладено та підписано зі СТОВ «МРІЯ» не було. Більше того, на сьогоднішній день ОСОБА_1 як власник земельного паю самостійно здійснює обробіток, внесення добрив та проведення посівних робіт на зазначеній земельній ділянці. До того ж, сплачує земельний податок з фізичних осіб, що підтверджується відповіддю Головного управління ДПС в Одеській області на запит Позивача, у якій була надана інформація щодо сплати земельного податку з фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 01.01.2025 року та податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, що підлягає сплаті фізичними особами за період з 2022 по 2023 рік, а також жодної орендної плати за земельний пай не отримував з дня припинення даного Договору.

Представник Відповідача СТОВ «МРІЯ» надала письмові пояснення на позовну заяву, в якій зазначила, що 19.07.2016 року ОСОБА_2 було подано письмову заяву до СТОВ «Мрія» про те, що вона просить розірвати договір оренди земельного паю у зв`язку з тим, що вона виявила бажання обробляти землю самостійно. Однак, зважаючи на поважний вік, фізичну неможливість самостійно обробляти земельну ділянку, відсутність відповідної техніки, після взаємних перемовин, вона змінила свою думку. Орендодавець та Орендар дійшли усної домовленості (мовчазної згоди) щодо поновлення Договору оренди землі від 14.11.2007 року на тих самих умовах, на той самий строк. Підтвердженням цього факту є те, що Відповідач продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії Договору землі, а Орендодавець продовжувала отримувати за це орендну плату у відповідності до умов договору.

Відповідач належно виконував умови Договору оренди землі, що підтверджує виплачена Орендодавцю орендна плата за земельну ділянку за 2016, 2017, 2018 рік. Жодних заперечень з боку Орендодавця щодо отримання орендної плати не надходило, орендна плата не поверталась Орендарю, що підтверджує домовленість договірних відносин між Орендодавцем та Відповідачем. Тому отримання орендної плати Орендодавцем за користування земельною ділянкою беззаперечно вказує на фактичне укладання між сторонами цивільно-правових відносин на поновлення договору оренди землі в 2017 році ще на 10 років. Істотних порушень прав сторін Договору не було, а іншого Позивачем не доведено. Сторона, яка має бажання скористатися правом відмови від поновлення договору оренди землі ,не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору, повинна надати до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору.

Разом з тим, як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 на підставі заповіту посвідченого секретарем виконкому Новосамарської сільської ради Красноокнянського району Одеської області 15 червня 2017 року за реєстром № 23, є спадкоємцем орендодавця на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.11.2019 року. В той же день Позивачем проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0288, площею 6,6063 га, підстава для державної реєстрації - Договір оренди землі від 14.11.2007 року, строк дії - 10 років, орендар - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія». Таким чином, із самостійних дій Позивача станом на 29.11.2019 року вбачається обізнаність про право Орендаря користуватися земельною ділянкою, та відсутність заперечень, незгоди з таким правом.

Обґрунтовуючи позовну заяву ,представник Позивача вказує, що після отримання права власності Позивач виявив, що державна реєстрація припинення договору оренди не була здійснена, і на підставі ст. 125-1 ЗК України договір був поновлений на 10 років, тому з метою припинення дії договору оренди звернувся з заявою до Державного реєстратора прав на нерухоме майно. Однак це не відповідає дійсності та має суперечливий характер. Так, як вбачається із матеріалів справи, Позивач право власності набув 29.11.2019 року, а звернувся з заявою до Державного реєстратора прав на нерухоме майно лише в лютому 2025 року та 28 лютого 2025 року Державним реєстратором було винесено рішення № 77540135 про відмову в проведенні реєстраційних дій щодо припинення договору оренди на підставі того, що подані ОСОБА_1 документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, що суперечить дійсному правовому та фактичному стану. Доводи Позивача, що Договір оренди землі вважається припиненим, є хибними та не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки дію Договору оренди було продовжено, обізнаність про це Позивача, станом на дату набуття ним права власності підтверджує те, що Позивач самостійно 29.11.2019 року зареєстрував інше речове право щодо оренди землі СТОВ «Мрія» на підставі Договору оренди землі від 14.11.2007 року, зі строком дії Договору оренди 10 років, який закінчується 29.11.2029 року.

Крім того, не відповідають дійсності твердження Позивача про самостійну сплату земельного податку з фізичних осіб. Як вбачається із відповіді Головного управління ДПС в Одеській області, податковий орган надає лише загальну інформацію щодо сплати земельного податку з фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 01.01.2025 року та податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, що підлягає сплаті фізичними особами за період з 2022 по 2023 рік. Відповідь не підтверджує нарахування та сплату податку за земельну ділянку з кадастровим номером: :01:002:0288, тобто відповідь не містить інформації щодо ідентифікації об`єкта оподаткування, тощо. В рамках надання правової допомоги, представник Відповідача отримала інформаційну довідку № 436319832 від 22.07.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої стало відомо, що за Позивачем зареєстровано державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0272 , площею 3,6473 га, де в графі орендар - ОСОБА_1 , що свідчить про нарахування та сплату податку, в тому рахунку за ділянку з іншим кадастровим номером . Позивач не сплачував та й не міг сплачувати податки за успадковану земельну ділянку з 2017 року, оскільки по-перше отримав її у спадок лише 29.11.2019 року, по -друге, не здійснював інформування податкових органів про припинення господарської діяльності на орендованій ділянці відповідачем та повернення земельної ділянки власнику, станом на теперішній час Договір оренди сторонами не розірваний. Зобов`язання зі сплати земельного податку з 14.12.2007 року залишається за Відповідачем, як податкового агента платника податку орендодавця.

Доводи Позивача про відсутність сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, як підстави для розірвання Договору оренди землі не мають правового підґрунтя, оскільки до смерті Орендодавця орендна плата Відповідачем сплачувалась належним чином, а відомостей про спадкоємця Відповідач не отримував, платіжні реквізити не надавались. Позивач протягом місяця з дня державної реєстрації права власності на земельну ділянку не повідомив діючого Орендаря про набуття права власності на земельну ділянку, а саме, що є спадкоємцем Орендодавця ОСОБА_2 та набув право власності на земельну ділянку, яке зареєстрував за собою. Позивач не надав прізвища, ім`я, по батькові нового власника, місця проживання (знаходження), його поштової адреси, платіжних реквізитів для сплати оренди землі. Аналізуючи вищезазначене, можливо припустити, що Позивач, бажаючи розірвати спірний договір оренди землі, навмисно створював різні підстави для цього, серед іншого, ухилявся від отримання орендної плати. В діях Орендаря відсутні ознаки умисної невиплати орендної плати, така несплата обумовлена виключно поведінкою Позивача, відтак не може бути підставою для розірвання Договору оренди землі. Лише 04.04.2025 року Позивач повідомив Відповідача про перехід права власності на земельну ділянку до спадкоємця, що свідчить про перехід права власності на земельну ділянку Позивачу, а також перехід прав та обов`язків попереднього власника земельної ділянки Договором оренди землі. Станом на теперішній час, Відповідач має намір продовжити користуватися земельною ділянкою, отримувати дохід, продовжувати сплату податків та орендної плати Позивачу, як спадкоємцю земельної ділянки, про що засобами поштового зв`язку повідомив Позивача.

Оскільки Відповідач належним чином виконував умови договору, сплачував орендну плату Орендодавцю до дати смерті, то в діях Орендаря відсутні ознаки винної поведінки та умисної невиплати орендної плати, відповідні затримки з невиплатою, обумовлені виключно поведінкою Позивача, відтак невиплата орендної плати не може бути підставою розірвання Договору оренди землі. Позовні вимоги Позивача не відповідають фактичним обставинам справи, Договір оренди землі від 14.11.2007 року не розірваний, відповідно до інформації про державну реєстрацію іншого речового строк його дії подовжений до 29.11.2029 року. Підстав для його розірвання не має, а іншого Позивачем не доведено. Позивач не надав до позовної заяви жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують, що договір оренди землі від 14.11.2007 року розірваний, у встановлений законом спосіб, тому Відповідач має право продовжувати користуватися земельною ділянкою та зобов`язаний своєчасно та належно сплачувати орендну плату та податки. Аналізуючи позовну заяву, відповідач вважає, що Позивачем не доведено факт розірвання Договору оренди землі від 14.11.2007 року в рамках укладених цивільно-правових відносин з Орендодавцем, а перехід права власності на орендовану земельну ділянку до Позивача не є підставою для розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку після смерті Орендодавця переходить до спадкоємця разом з орендарем згідно п.37 Договору оренди землі. Тому, на думку відповідача , у задоволенні позовних вимог слід відмовити..

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Приміч Д.В. у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав, підтримавши доводи, викладені у позовній заяві, та доповнивши, що після смерті ОСОБА_2 право користування земельною ділянкою залишилося зареєстрованим за СТОВ «Мрія». На адвокатський запит щодо підстав такого користування відповіді не отримано. Представник позивача звернув увагу, що пункт 6 договору передбачає лише переважне право орендаря на поновлення, однак додаткова угода про продовження строку його дії відсутня, тому правові підстави користування земельною ділянкою СТОВ «Мрія» на цей час відсутні, у зв`язку з чим позивач просить визнати договір оренди припиненим. До того ж , з 2020 року позивач самостійно використовує вказану земельну ділянку.

Разом з тим, зазначив, що подані відповідачем документи про нібито здійснення оплати не можуть вважатися допустимими доказами у розумінні ч. 3 ст. 73 ЦПК України, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» і не є первинними документами, які підтверджують факт оплати. У зв`язку з цим достеменно встановити, чи здійснювалися будь-які розрахунки за договором оренди, неможливо. Представник наголосив, що ще 19.07.2016 року ОСОБА_2 подала заяву про розірвання договору оренди, однак подальший розвиток правовідносин невідомий, а доказів продовження строку дії договору, зокрема ,додаткової угоди, у матеріалах справи немає

Представник Відповідача СТОВ «МРІЯ» у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у письмових поясненнях на позов, доповнивши, що після закінчення строку дії договору оренди у 2017 році продовжив користуватися земельною ділянкою, а орендодавець( бабуся позивач ОСОБА_3 ) отримувати орендну плату, що, на думку представника, свідчить про фактичне поновлення договору оренди. Виплата орендної плати здійснювалася за 20162018 роки, жодних заперечень чи повернення коштів від орендодавця не надходило. Посилаючись на ст. 126 Земельного кодексу України, представник відповідача зазначив, що сторона, яка бажає відмовитися від поновлення договору, зобов`язана звернутися до Державного реєстру речових прав із заявою про виключення відомостей про поновлення, чого зроблено не було. Після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 її спадкоємець ОСОБА_1 29.11.2019 року зареєстрував право власності на земельну ділянку та одночасно підтвердив чинність договору оренди від 14.11.2007 року, самостійно зазначивши СТОВ «Мрія» орендарем у державному реєстрі, що, на думку відповідача, свідчить про його обізнаність і відсутність заперечень щодо продовження дії договору. Після смерті ОСОБА_4 , з 2020 року відповідач земельну ділянку не використовував, хоча земельний податок сплачував всі ці роки. Враховуючи, що строк дії договору не закінчився, СТОВ «Мрія» бажає до закінчення строку дії договору обробляти земельну ділянку.

Представник відповідача вказала, що позивач протягом більш як п`яти років після реєстрації права власності не виявляв претензій, не повідомляв орендаря про набуття спадкових прав і не надавав платіжних реквізитів, чим порушив вимоги ст. 148-1 Земельного кодексу України. Відсутність сплати орендної плати за цей період пояснюється не діями відповідача, а поведінкою самого позивача, який ухилявся від отримання коштів.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

14 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Мрія» було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 6,61 га, в тому числі рілля 6,6063 га, кадастровим номером: :01:002:0288 ,який належав орендодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯН № 357156, строком на 10 років. Вказаний договір зареєстровано 14 грудня 2017 року ( а.с.10-12)

14 листопада 2007 року , відповідно до акту приймання-передачи , вказана земельна ділянка була передана ОСОБА_2 орендарю СТОВ «Мрія».(а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла ( а.с.13).

29 листопада 2019 року ОСОБА_1 набув право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку загальною площею 6,6063 га, в тому числі рілля 6,6063 га, з кадастровим номером: :01:002:0288 як спадкоємець ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за заповітом, виданим державним нотаріусом Великомихайлівської державної нотаріальної контори Трофімовою С.О. ( а.с. 13,зворот)

29 листопада 2019 року ОСОБА_5 було здійснено державну реєстрацію речового права - договору оренди земельної ділянки строком на 10 років .При цьому документом, поданим для реєстрації, зазначено договір оренди землі , серія та номер б/н, виданий 14.12.2007 року, видавник СТОВ «Мрія» (.а.с.19,зворот,а.с.20).

Представник позивача адвокат Приміч Д.В. звертався з адвокатськими запитами та заявою до СТОВ «МРІЯ» щодо надання довідки про припинення договору оренди земельної ділянки. ( а.с. 22,25 )

СТОВ «Мрія» 07 серпня 2025 року повідомило ОСОБА_1 про намір продовжити користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:002:0288 ( а.с.72).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено , що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі .

Так, п.6 вказаного договору визначено, що договір оренди земельної ділянки укладається терміном (строком) на 10 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Ст.33 Земельного кодексу України ( в редакції , яка діяла на час закінчення строку дії договору ) , визначено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Таким чином , орендар зобов`язаний укласти додаткову угоду до договору оренди землі та обов`язково зареєструвати своє право оренди , так як відповідно до ст.4 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень» (в редакції на час закінчення дії спірного договору ), право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації .

Враховуючи , що процедура поновлення договору оренди земельної ділянки чітко визначена Законом України « Про оренду землі» , підлягає обов`язковій державній реєстрації, то ні автоматичне продовження існуючого договору, ні застосування принципу мовчазної згоди, ні подальше фактичне використання земельної ділянки та сплата орендної плати орендодавцю не тягне за собою правових наслідків у виді поновлення договору оренди землі.

Так , в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі №903/1030/19 викладена правова позиція щодо процедури поновлення договору оренди землі. Так, без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору неможливо. Така угода має ознаки не тільки зобов`язального, але й речового договору, оскільки засвідчує волю сторін на передання земельної ділянки у тимчасове володіння орендареві на новий строк. Тому зазначена додаткова угода згідно з пунктом 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк. Саме з цією реєстрацією закон пов`язує виникнення права оренди (стаття 125 ЗК України). Тому не можна вважати, що поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону № 161-XIV, є «автоматичною» пролонгацією орендних правовідносин.

Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону № 161-XIV, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує його обов`язки за цим договором; він повідомив орендодавця в установлені законом строки про намір поновити договірні відносини на новий строк; до листа-повідомлення додав проєкт додаткової угоди про поновлення договору оренди землі; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні цього договору (див. постанови від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц, від 22 вересня 2020 року у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18).

Єдиний механізм оформлення продовження орендних відносин, а саме шляхом укладення згаданої у частинах третій, п`ятій - восьмій, одинадцятій статті 33 Закону № 161-XIV додаткової угоди підтверджує змістовну єдність усіх приписів цієї статті.

Судом не можуть бути взяті до уваги посилання представника відповідача на те, що проведена державна реєстрація договору оренди самим позивачем 29 листопада 2019 року, так як вказана реєстрація проведена державним нотаріусом Великомихайлівської державної нотаріальної контори Трофімовою С.О. одночасно з реєстрацією права власності позивача речового права на земельну ділянку після отримання свідоцтва про право власності у порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 6,6063 га, в тому числі рілля 6,6063 га, кадастровим номером: :01:002:0288 .

Документом , поданим для державної реєстрації права оренди, остання зазначила договір оренди землі ,серія та номер б/н, виданий 14.12.2007 року , видавник СТОВ «Мрія».

При цьому, як зазначено вище, вказаний договір був укладений на 10 років ,додаткової угоди укладено не було і тому правових підстав для реєстрації 29 листопада 2019 року вказаного договору, строк дії якого закінчився 14 грудня 2017 року ,у державного нотаріуса не було.

За таких обставин у позивача обов`язку повідомляти відповідача про набуття права власності у порядку спадкування ,передбаченого положеннями ст. 148-1 Земельного кодексу України, не виникло.

Більш того ,як встановлено у судовому засіданні , відповідач СТОВ «МРІЯ», фактично з 2020 року не використовує земельну ділянку, не сплачує орендну плату, однак сплачує земельний податок. Вказану земельну ділянку з цього часу самостійно обробляє позивач.

Однією із підстав , для припинення договору оренди землі, визначених ст.31 Закону України « Про оренду землі», є закінчення строку, на який його було укладено.

Так як після закінчення строку дії договору додаткова угода між сторонами укладена не була , договір поновлено не було і реєстрація поновлення договору здійснена не була, з 2020 року земельна ділянка відповідачем не використовується , то суд приходить до висновку, що договір оренди землі ,серія та номер б/н, виданий 14.12,2007 року ,укладений між ОСОБА_2 та СТОВ « МРІЯ» є припиненим.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, правові висновки Верховного Суду, з`ясовуючи вказані обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», суд вважає, що позивач має право на захист свого права у випадку порушення його СТОВ «Мрія», і у в судовому засіданні позивачем доведено належним чином, що відповідач порушує його права, позовні вимоги позивача є обґрунтованими , ґрунтується на положеннях закону, у відповідності і до ст. ст. 15, 16 ЦК України його право підлягає судовому захисту і тому позов підлягає задоволенню .

Щодо інших аргументів сторін , то слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Так як позов задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі в сумі 1211 грн 80 грн

Керуючись ст.ст. 10, 13, 76-81, 141, 257, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати припиненим договір оренди землі без номеру , укладений 14 листопада 2007 року між ОСОБА_2 , спадкоємцем якої є позивач ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), та СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКИМ ТОВАРИВСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МРІЯ" (адреса місцезнаходження: с.Новосамарка Подільського району Одеської області, ) щодо земельної ділянки площею 6,6063 га, в тому числі рілля 6,6063 га, кадастровий номер: :01:002:0288, розташованої на території Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області .

Стягнути з СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ТОВАРИВСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МРІЯ" на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211 грн 20 коп

Відповідно до п.п.15.5) п.1 Перехідних положень ЦПК України, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Окнянський районний суд або безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

СуддяО. Л. Чеботаренко