Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/3768/25
Провадження №: 2/332/2409/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі судового засідання - Петракей Р.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Степногірської селищної військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визнання права власності на будинок, -

ВСТАНОВИВ:

24.07.2025 ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до Степногірської селищної військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визнання права власності на будинок.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу, на праві приватної власності ( Договір купівлі продажу від 27.08.1992) належить будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 29,60 кв.м.

У зв`язку з тим, що право власності на будинок виникло до 01.01.2013, постала необхідність в реєстрації прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

07.05.2025 державним реєстратором було відмовлено у реєстрації права власності на нерухоме майно, у зв`язку із неможливістю встановити факт набуття права власності.

Враховуючи наведене, позивач не має можливості зареєструвати право власності в досудовому порядку, у зв`язку з чим просить суд: визнати за ним право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 29,60 кв.м.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2025 позовну заяву залишено без руху, для усунення недоліків.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання.

У підготовче засідання представник позивача не з`явився, через підсистему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд підготовчого судового засідання за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В підготовчому судовому засіданні відповідач позов про визнає у повному обсязі. За таких підстав суд, у відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у зв`язку із визнанням позову відповідачем.

Дослідивши докази у справі, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.08.1992, посвідченого головою виконкому П`ятихатської сільської ради народних депутатів Василівського району Запорізької області , зареєстрованого в реєстрі за №177, ОСОБА_1 придбала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 29,6 кв.м., розташований на землях колгоспу імені Гагаріна.

Право власності ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок підтверджується штампом запису реєстрації в Мелітопольському БТІ 05.09.1992 у реєстровій книзі за №31.

Відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 04.09.1992 за адресою: АДРЕСА_1 має: загальну площу 40,4 кв.м., житлову площу 29,6 кв.м., підсобну площу 10,8 кв.м. Складається з: сіни 10,2 кв.м., кухні 10,8 кв.м., кімнати 7,9 кв.м., кімнати 8,0 кв.м., кімнати 13,7 кв.м.

Згідно Технічного паспорту від 15.02.2022, виготовленого ФОП ОСОБА_2 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 має: загальну площу 50.6 кв.м., житлову площу 29,6 кв.м., підсобну площу 21.08 кв.м. Складається з: коридору площею 10,2 кв.м., кухні - 10,8 кв.м., кімнати - 7,9 кв.м., кімнати - 8,0 кв.м., кімнати - 13,7 кв.м.

02.05.2025 позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області із заявою ( за реєстраційним №66706901) про реєстрацію права власності на будинок.

07.05.2025 отримала рішення державного реєстратора про відмову в проведенні реєстраційних дій за №78767871 на підставі того, що державний реєстратор позбавлений можливості підтвердити у встановленому законом порядку державну реєстрацію права власності на житловий будинок, оскільки всі інвентаризаційні справи на об`єкти нерухомості, розташовані у Василівському районі були передані до Василівського БТІ. Листом Василівської районної ради Запорізької області від 06.05.2025 за №01-67 повідомлено, що архівні справи на паперових носіях щодо об`єктів нерухомого майна, які зберігались РКП «Василівське БТІ» внаслідок ворожого обстрілу повністю знищені.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідача про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4 ст.3 цього Закону).

Положення п.3 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вказують, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

З 2002 року по 01 січня 2013 року державна реєстрація прав власності на нерухоме майно здійснювалася відповідними бюро технічної інвентаризації згідно з нормами Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002.

Пунктом 1.3 Тимчасового положення передбачалося, що реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації. Пункт 1.4 положення визначав реєстрацію прав власності на нерухоме майно як внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, за рахунок коштів особи, що звернулася до БТІ.

З 01.01.2004 року введений в дію Цивільний кодекс України.

Відповідно до ч.1,2,4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено принцип обов`язковості державної реєстрації прав, за яким обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, право власності на нерухоме майно.

У постанові від 19.05.2020 року у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 року за № 376 (у редакції станом на час розгляду справи), с. П`ятихатки Степногірської селищної територіальної громади перебувало у тимчасовій окупації з 02.03.2022 по 19.06.2023 та з 19.03.2023 почалися бойові дії.

Суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, вважає, що на теперішній час державний реєстратор позбавлений можливості перевірити інформацію щодо фактів оформлення та/або реєстрації права власності на спірне майно, коли позивач набув право власності на нього тобто до 01.01.2013 року, коли повноваження з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно були передані місцевими органами державної реєстрації прав.

Відсутність об`єктивної можливості підтвердити факт оформлення та/або реєстрації права власності за позивачем на спірне майно, а також відмова державного реєстратора провести реєстрацію права власності на спірне майно за позивачем, утворили ситуацію, при якій позивач не може реалізовувати свої права як власник майна, зокрема, щодо розпорядження цим майном.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Питання про відшкодування судових витрат позивачем не заявлено, тому судом не вирішується.

Керуючись ст.13,89, 141, 229, 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Степногірської селищної військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визнання права власності на будинок задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 29,6 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21.10.2025.

Суддя Н.В. Марченко