АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року

м. Чернівці

справа № 724/1625/25

провадження 822/767/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Скулеба А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Хотинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

третя особа: Приватний нотаріус Дністровського нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк Світлана Анатоліївна,

апеляційна скарга Хотинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 червня 2025 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Скрипник С.М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Хотинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: Приватний нотаріус Дністровського нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк С. А., про внесення змін до актового запису цивільного стану.

Посилається на те, що вона проживала без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 , сина зареєстрував її співмешканець ОСОБА_2 у виконавчому комітеті Рашківської сільської ради Хотинського району Чернівецької області.

Зазначає, що в актовий запис про народження дитини було внесено неправдиву інформацію, а саме в графу матір внесено невірний запис про прізвище матері « ОСОБА_4 », замість вірного « ОСОБА_1 », оскільки вона ніколи у зареєстрованому шлюбі не перебувала, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису про шлюб. Дитина була народжена у незареєстрованому шлюбі, батько дитини із заявою про визнання батьківства до сільської ради не звертався, і взагалі на момент народження сина ОСОБА_3 , його батько перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , до шлюбу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що підтверджується відповідними доказами. Батько ОСОБА_8 - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 27 листопада 2008 року вона подарувала сину житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовим будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 її син помер, після смерті якого відкрилася спадщина і вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус їй вказав про відсутність доказів родинних зв`язків із спадкодавцем, оскільки у свідоцтві про народження ОСОБА_8 вказано матір ОСОБА_4 , а заявник є ОСОБА_1 .

Невірний актовий запис про народження сина позбавляє її вступити в права спадку та оформити на себе спадкове майно. Іншого способу захисту як звернення до суду в позовному провадженні про встановлення неправильності в актовому записі про народження та виправлення прізвища матері з ОСОБА_5 на ОСОБА_9 та зобов`язання відповідача внести зміни в актовий запис цивільного стану про народження у неї немає, оскільки іншим способом випрати помилку неможливо.

Просить суд встановити неправильність в актовому записі про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 за номером 05, який складено 27 лютого 1971 року посадовими особами виконавчого комітету Рашківської сільської ради Хотинського району Чернівецької області в графі «мати» в зазначенні прізвища матері дитини, а саме вважати вірним запис про матір дитини - ОСОБА_1 замість невірного ОСОБА_4 .

Зобов`язати Хотинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , за №05, який складений 27 лютого 1971 року посадовими особами виконавчого комітету Рашківської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, в саме відомості про матір дитини в графі «Мати» змінити з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 . Вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 червня 2025 року позов задоволено.

Встановлено неправильність в актовому записі про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 за номером 05, який складено 27 лютого 1971 року посадовими особами виконавчого комітету Рашківської сільської ради Хотинського району Чернівецької області в графі «мати» в зазначенні прізвища матері дитини, а саме вважати вірним запис про матір дитини - ОСОБА_1 замість невірного ОСОБА_4 ..

Зобов`язано Хотинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису про народження 08 лютого 1971 року ОСОБА_8 , за №05, який складений 27 лютого 1971 року посадовими особами виконавчого комітету Рашківської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, в саме відомості про матір дитини в графі «Мати» змінити з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 ..

Стягнуто з Хотинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Хотинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції просить рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні стягнення таких витрат.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції не дотримався вимог пунктів 1-3 ч. 4 ст. 137 ЦПК, оскільки не врахував, нескладний характер спору, мінімальну кількість процесуальних дій зі сторони представника відповідача, а тому сума витрат позивачки на правничу допомогу. Також вказують на те, що вони, як юридична державна установа, не порушують права позивачки, а тому з них не може бути стягнуто судові витрати.

Позиція апеляційного суду

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Як убачається із змісту апеляційної скарги відповідача, рішення суду в частині задоволення позову по суті позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційний суд не переглядає правильність висновків суду першої інстанції у вказаній частині.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга в оскаржуваній частині підлягає залишенню без задоволенню наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як убачається з рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 червня 2025 року позов задоволено.

За подання до суду позовної заяви ОСОБА_1 сплатила 1211 гривень 20 коп.

Отже, суд першої інстанції, відповідно до ст.141 ЦПК України, правильно стягнув з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. на додаткове рішення, задовольнити часткво, мотивовано тим,

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується: договором 1512-351 про надання юридичної (правничої) допомоги від 18 лютого 2025 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Інвікта»; рахунком-актом про приймання виконаних робіт про надання професійної правничої допомоги від 01 травня 2025 року. Всього надано послуг на суму 10 000 гривень.

Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. 88 рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, оскільки вони є фактично понесеними.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції підлягає частковому задоволенню,

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат, на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про зменшення витрати на професійну правничу допомогу до 8000 гривень.

Що стосується доводів апеляційної скарги Хотинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, слід зазначити наступне.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

При визначенні суми відшкодування суд першої інстанції виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Хотинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 червня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 21 жовтня 2025 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна