Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/2035/23
Провадження № 2/945/230/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 вересня 2025 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Войнарівського М.М. за участі секретаря Будак К.Ю., розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 (далі - позивач)звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області через свого представника адвоката Юрчак Я.І. з позовною заявою до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги обґрунтувала тим,що відповідно до рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2012 року позивача було призначено опікуном над недієздатним ОСОБА_2 . Позивач сумлінно виконувала покладені на неї обов`язки опікуна. Проживала разом з ОСОБА_2 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . За увесь час спільното проживання за вище вказаною адресою, а саме з 11 жовтня 2012 року по 05 квітня 2022 року включно були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, при цьому позивач заробляла та накопичувала грошові кошти, які й витрачались на різноманітні побутові справи (закупівля продуктів харчування, планове та екстрене лікування, закупівля сезонною одягу та ліків, санітарний ремонт та подальше утримання майна, сплата комунальних платежів тощо), позивач підтримувала та піклувалась про нього, як у моральному так і у матеріальному сенсі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вкачане нерухоме майно належало па праві приватної власності батьку спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщину після останнього фактично прийняв його син ОСОБА_2 , однак не оформив свої права та як наслідок у ОСОБА_2 відсутні правовстановлюючі документи на вище вкачане нерухоме майно. 20 жовтня 2022 року була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_2 . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою С.А. від 16.05.2023 року, позивачу у видачі свідоцтва про право па спадщину після смерті ОСОБА_2 відмовлено у зв`язку з тим, що позивач не може підтвердити факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. З урахуванням вище вказаного, позивач на даний час позбавлена можливості реалізації своїх спадкових прав, що послужило підставою для звернення з даним позовом.

Ухвалою суду від 06.10.2023 відкрито провадження у даній справі та постановлено дану справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15.10.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

Представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Юрчак Я.І. подано заяву про розгляд справи без їх з позивачем участі, позов підтримує, наполягаючи на його задоволенні.

Представник відповідача Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся шляхом направлення судових повісток, відзив не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і представник позивача не заперечує проти порядку заочного розгляду справи.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ,народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Крива Балка Миколаївського району Миколаївської області,про що в книзі реєстрації народжень Кривобалківською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області, зроблено відповідний актовий запис №72. В графі батько вказаний ОСОБА_3 , в графі мати вказана ОСОБА_4 ,що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 70 років в с.Крива Балка Миколаївського району Миколаївської області про що,в книзі реєстрації смертей Кривобалківською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області зроблено відповідний актовий запис №20.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 71 рік в с.Крива Балка Миколаївського району Миколаївської області про що,в книзі реєстрації смертей Кривобалківською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області зроблено відповідний актовий запис №26.

Згідно довідки №137 від 24.05.2023 наданою Веснянською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_3 постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 15.10.1957 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 .За цією адресою був зареєстрований та постійно проживав зі спадкодавцем,син ОСОБА_2 з 05.05.1983 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11.10.2012 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 призначено опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відповідно до довідки виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №236 від 05.10.2023року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з 11.10.2012 року проживала разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 по день його смерті,а саме ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №74168730 від 02.10.2023 року, відсутня інформація щодо наявності спадкової справи та видачі на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина. В матеріалах спадкової справи № 83/2022, щодо майна ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , містяться подані нотаріусу для вчинення нотаріальної дії правовстановлюючі документи на земельну ділянку та будинок, що входить до спадкового майна.

Так, відповідно до копії свідоцтва про право власності від 22.11.1989року, власником жилового будинку,що розташований в по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 .

Згідно з Державним актом на право власності на земльну ділянку серії МК №1358 від 09.09.2004 року ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,15га, яка розташована Миколаївська область Миколаївський район, с.Крива Балка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, земельну ділянку видано на підставі рішення виконкому Кривобалківської сільської ради від 22.12.1993 року №45. Даний акт зареєстровано в Книзі звписів державних актів на право приватної власності на землю за №211.

Із копії спадкової справи №83/2022, заведеної після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , вбачається, що вона відкрита за заявою позивача ОСОБА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Миколоаївського районного нотаріального округу Миколаївської області позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_2 ,померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 на житловий будинок з земельною ділянкою, розташований у АДРЕСА_1 , оскільки позивачем не подано документів що підстверджують факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У матеріалах спадкової справи міститься довідка, яка видається у зв`язку з оформленням спадкових прав, що видана Веснянською сільською радою Мколаївського району Миколаївської області від 24.03.2022 року №88, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , яка проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , є опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі рішення Миколаївського району Миколаївської області від 11.11.2012 року.

У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожен окремо, пояснили та підтвердили факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю з 2012 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17 (провадження № 61-48393 св 18) зазначено, що: "при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Вирішуючи вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого позивача.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 671/22/19 (провадження № 61-9511 сво 19) зроблено висновок, що "усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є розуміння відкриття спадщини як настання певних юридичних фактів, зумовлюють виникнення спадкових правовідносин.

При цьому як юридичний факт відкриття спадщини характеризується двома параметрами: (1) часом відкриття; (2) місцем відкриття. Час відкриття спадщини має важливе значення, оскільки на час відкриття спадщини визначаються, зокрема: склад спадщини; коло спадкоємців; матеріальний закон, який буде застосовуватись до спадкових відносин".

ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Суд враховує правову позицію Касаційного цивільного суду Верховного суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17 та підтримується у Постановах КЦС ВС від 01.07.2020р. у справі № 222/1109/17, від 22.09.2021р. у справі № 227/3750/19 та інших.

Відповідно до цієї правової позиції, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем.

Надавши тлумачення частині третій статті 1268 ЦК України. Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 зазначив, що вона вимагає наявність фактичного проживания спадкоємця разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Отже, під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, суди першої та апеляційної інстанцій мають досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців.

Цю правову позицію підтримав КЦС ВС у постанові від 24.08.2022 року у справі № 538/2344/20.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Суд, дослідивши зібрані в справі докази, вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання однією сім`єю позивача, разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. № 7 до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема: вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Отже, спадкоємцями четвертої черги спадкування за законом є фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Таким чином, позивач є спадкоємцем четвертої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину шляхом постійного проживання з ним на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.1ст.125 Земельного Кодексу України, право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3ст.152 Земельного Кодексу України.

Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, як визначено у п . «Г» ч.1ст.81 Земельного Кодексу України.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга статті 328 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

Порушення статті1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І, навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є обґрунтованим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

При вирішенні спору суд враховує правову позицію, викладену у постанові КЦС ВС від 22.09.2021р. у справі № 227/3750/19.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Краска проти Швейцарії» від 19 квітня 1993 року визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Приймаючи до уваги вищенаведене, правові позиції з цього приводу, враховуючи те, що судом встановлено факт спільного проживання однією сім`єю позивача на день смерті із спадкодавцем, позивач фактично прийняв спадщину, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд доходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, в тому числі щодо визнання права власності на спадкове майно.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2-7, 9-13, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 293, 315, 319, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання з 11.10.2012 року, однією сім`єю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ; паспорт № НОМЕР_4 РНОКПП НОМЕР_5 ; зареєстрована: АДРЕСА_2 ) разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_6 ) який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ; паспорт № НОМЕР_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; зареєстрована: АДРЕСА_2 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ; паспорт № НОМЕР_4 РНОКПП НОМЕР_5 ; зареєстрована: АДРЕСА_2 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , на земельну ділянку, площею 0,15га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя М.М.Войнарівський