УХВАЛА

15 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 442/6544/24

провадження № 61-12341ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу Дрогобицького відділу державної виконавчої служби

у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2025 року та касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом

до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, у якому просили стягнути

з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь:

- ОСОБА_1 100 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої систематичними неправомірними діями Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Дрогобицького відділу державної виконавчої служби

у Дрогобицькому районі Львівської області;

- ОСОБА_2 100 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої систематичними неправомірними діями Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Дрогобицького відділу Державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн

у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В решті позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2025 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада

2024 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінено, викладено другий абзац його резолютивної частини у такій редакції: «Стягнути

з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди».

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2024 року в частині вирішення позовних вимог до Державної казначейської служби України скасовано та ухвалено в цій частині вимог нове судове рішення

про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2024 року в частині стягнення з Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 757,00 грн судових витрат в дохід держави скасовано та стягнуто з Державного бюджету України в дохід держави 121,12 грн судового збору.

В решті рішення суду залишено без змін.

03 жовтня 2025 року Дрогобицький відділ державної виконавчої служби

у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, через підсистему «Електронний суд», звернувся

до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2025 року у цій справі, у якій представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2025 року і ухвалити нове рішення про відмову

в задоволенні позову.

06 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , через підсистему «Електронний суд», звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2025 року у цій справі, у якій заявниця, посилаючись

на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2025 року, а апеляційну скаргу Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України визнати неподаною та повернути заявнику.

Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційні скарги подані на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини

і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи

те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод),

та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову,

що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності

й стабільності у цивільних правовідносинах.

Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 200 000,00 грн (100 000,00 грн + 100 000,00 грн), тому ціна позову в цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України заявниками

у касаційних скаргах не наведено.

Таким чином, обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно

до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre

v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ

до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі.

У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб

(п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня

2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судові рішенні, які не підлягають касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 подали касаційні скарги

на судові рішення, що згідно з положеннями ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

За наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особами, які подали касаційні скарги, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2025 року та касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду

від 05 вересня 2025 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби

у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України

про відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційних скарг матеріали направити заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська