КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/903/24
Провадження № 2/552/106/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.10.2025 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Безугла А.Г.

за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про стягнення боргу посилаючись на те, що рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27.04.2015 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь позивача заборгованість за розпискою у розмірі 336 000 грн. та судові витрати 3 360 грн. На сьогоднішній день ОСОБА_4 заборгованість в повному обсязі не сплачена та рахується у розмірі 339 360 грн. Позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому з метою стягнення з спадкоємців заборгованості, він направив до Лубенської державної нотаріальної контори претензію в порядку ст. 1281 ЦК України. Заяви про прийняття спадщини на майно померлого ОСОБА_4 подали відповідачі. До складу спадщини входить земельна ділянка площею 5,14 га, вартістю 158 144 грн. 82 коп. Просив стягнути з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на його користь по 169 680 грн. з кожного.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29 лютого 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі.

Згідно розпорядження Київського районного суду м. Полтави від 27 березня 2024 року проведено повторний авто розподіл справи.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28 березня 2024 року справа прийнята до провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду.

Згідно розпорядження Київського районного суду м. Полтави від 24.02.2025 року проведено повторний авто розподіл справи.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2025 року справа прийнята до провадження зі стадії розгляду справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав пославшись на викладені в позовній заяві обставини, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, підтриманий наданий відзив та пояснив, що позивачем пропущений строк звернення виконавчого документу до виконання та не ставиться питання про поновлення такого строку, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причина неявки невідома.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 7 квітня 2015 року по цивільній справі 542/203/15 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 заборгованість за розписками в сумі 336 000 грн., судовий збір в сумі 3 360 грн.

На виконання рішення суду, Новосанжарським районним судом Полтавської області 21 травня 2015 року виданий виконавчий лист № 642/203/15. Строк пред`явлення до виконання 1 рік.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер.

З заявами про прийняття спадщини на майно померлого ОСОБА_4 звернулись ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Позивач в порядку ст. 1281 ЦК України звернувся з претензією до відповідачів шляхом направлення до Лубенської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції .

У судовому засідання представник відповідача ОСОБА_2 заперечуючи проти задоволення позовних вимог наполягав на пропуск позивачем строку пред`явлення виконавчого документу та як наслідок відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до відповіді Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області від 13.03.2024 року № 6287 , в ході перевірки в Автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що 15 червня 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21.05.2015 року по справі № 542/203/15, провадження 2/542/215/15, стягувача ОСОБА_3 до боржника ОСОБА_7 .

20.09.2016 року на підставі п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження (в редакції закону на момент прийняття відповідного рішення) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану.

Оригінал виконавчого документу (виконавчий лист № 542/203/15 від 27.04.2015 Новосанжарського районного суду) повернуто стягувачу.

Станом на 13.03.2024 року на примусовому виконанні у Новосанжарському ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутнє відкрите виконавче провадження на підставі вищевказаного виконавчого документу.

Положеннями ч.1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року (в редакції чинній на момент видачі виконавчого листа) було визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 1 ч.2 цієї норми законодавства строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» 2016 року, Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 11 Закону України «Про виконавче провадження» 2016 року регулює загальні строки виконавчого провадження та визначає, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Стаття 12 цього Закону строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку.

Тлумачення частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем повідомлення про повернення виконавчого документа без виконання). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі №344/19847/18.

Частиною 5,6 цієї статті визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Норми щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебувають у системному зв`язку із застосуванням норм, що регулюють завершення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документа стягувачу постанова Верховного Суду від 22.09.2021 року по справі № 240/10258/19.

Згідно з постановою Верховного Суду України від 05.10.2016 року по справі №910/18165/13 після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження).

Подібний за змістом висновок щодо перебігу, переривання строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, викладений у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі №723/3410/15-ц, від 29.01.2020 року у справі №344/19847/18, від 23.09.2020 року у справі №2-2630/10, в ухвалі від 12.08.2021 року у справі №523/13053/16-ц.

При цьому у постанові від 20.07.2021 року по справі №910/20594/15 Верховний Суд зазначив про те, що отримавши постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження або постанову виконавця про повернення виконавчого документу, стягувач стає обізнаним про відсутність примусового виконання судового рішення, що надає йому можливість реалізувати свої правомочності стягувача, вжити заходи щодо подальшого виконання чинного рішення суду.

Повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження»- висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від 22.09.2021 року у справі №240/10258/19, від 29.10.2020 року у справі №916/922/16, від 27.05.2021 року у справі №303/2642/20, Верховного Суду від 23.09.2021 року у справі №916/2547/17.

Отже, стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки, якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Тобто за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Натомість в матеріалах справи відсутні дані про реалізацію позивачем своїх прав на повторне пред`явлення виконавчого листа до виконання в межах визначеного законом строку. Також у базі даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень відсутні дані про виконавче провадження щодо виконання вказаного рішення суду.

У судовому засіданні встановлено, що строк пред`явлення виконавчого листа виданого Новосанжарським районним судом Полтавської області від 21.05.2015 року по справі № 542/203/15, провадження 2/542/215/15 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 заборгованості за розписками в сумі 336 000 грн., судового збору в сумі 3 360 грн. сплив у 2017 році, позивач не звертається з вимогою про поновлення пропущеного строку, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки за загальним правилом закінчення строків тягне за собою позбавлення права вимагати будь-що (Аналогічний висновок Верховного Суду від 01.04.20 справа 520/13067/17.).

Керуючись ст..ст.10,12,81,259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

ОСОБА_5 , місце проживання АДРЕСА_3 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3

Повний текст судового рішення виготовлений 23 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя Ж.В. Кузіна