КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Юровським Андрієм Геннадійовичем, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року, ухвалене під головування судді Кицюк В.С.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У травні 2024 року до суду звернулась ОСОБА_2 із позовом про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Вимоги позову мотивує тим, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року у справі №760/8326/16-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000,00 грн щомісячно, починаючи з 05 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що виконавче провадження №73706487 на примусове виконання рішення суду від 05 жовтня 2016 року відкрито 17 січня 2024 року з огляду на введений в Україні 12 березня 2020 року режим карантину для запобігання поширення хвороби COVID-19, який тривав до 30 червня 2023 року, та з огляду на введений 24 лютого 2022 року режим воєнного стану, який триває по теперішній час.

Внаслідок невиконання ОСОБА_1 рішення суду від 05 жовтня 2016 року за останнім утворилась заборгованість по виплаті аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості із сплати аліментів №73706487 державного виконавця Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ).

Вказує, що у зв`язку із наявністю заборгованості із сплати аліментів з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів у розмірі 57 120,00 грн. Надає власний розрахунок вказаної суми.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 57 120,00 грн.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з травня 2016 року по лютий 2024 року у розмірі 57 120,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вказав, що оскільки у ОСОБА_1 наявна заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості із сплати аліментів, зробленим державним виконавцем Солом`янського ВДВС, та платник аліментів не довів, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, відтак підлягає застосуванню санкція у вигляді пені.

Суд погодився із наданим позивачкою розрахунком пені за прострочення сплати аліментів та вказав, що стороною відповідача не надано контррозрахунку, а наданий державним виконавцем розрахунок про наявний розмір заборгованості за аліментами в установленому законом порядку не оскаржувався та його дані не спростовані.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Юровським А.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, неповне установлення судом обставин справи.

Вказує, що до відкриття виконавчого провадження відповідачу не було відомо про існування судового провадження по справі №760/8326/16-ц, оскільки ОСОБА_2 не повідомляла ОСОБА_1 про звернення до суду із позовом про стягнення аліментів.

Стверджує, що судом не враховано того факту, що відповідач матеріально підтримував позивачку та доньку з власної ініціативи.

Вказує, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. Виникнення заборгованості із сплати аліментів з ОСОБА_1 відбулося з незалежних від нього причин. Позивачка звернулась до виконавчої служби через 7 років з дати ухвалення рішення суду від 05 жовтня 2016 року про стягнення аліментів, яке набрало законної сили 09 листопада 2016 року.

Стверджує, що наведеним підтверджується відсутність вини ОСОБА_1 у виникненні заборгованості по аліментам, оскільки у відповідача відсутній умисел на ухилення від їх сплати.

Уважає звернення позивачки до виконавчої служби із спливом значного проміжку часу зловживанням правами зі сторони позивачки.

Вказує, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, відтак в силу положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від нарахування та сплати пені за невиконання зобов`язань зі сплати аліментів, оскільки пунктом 15 статті 14 цього Закону України передбачено, що з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідача обмежено у праві на подачу відзиву на позовну заяву.

Посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14.12.2020 у справі №661/905/19.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно даних трекінгу поштове відправлення 680 із вкладенням «апеляційна скарга з додатками» вручено ОСОБА_2 24 червня 2025 року (а.с.118, 125, 129).

5. Позиція інших учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

В травні 2024 року ОСОБА_2 звернулась із позовом про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, у якому навела власний розрахунок неустойки за період з травня 2016 року по лютий 2024 року. Загальний розмір пені, за розрахунком позивачки, становить 57 120,00 грн.

Згідно даних розрахунку заборгованості із сплати аліментів №73706487, проведеного державним виконавцем Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Калашник О.К., заборгованість із сплати аліментів за період з травня 2016 року по лютий 2024 року станом на 01 квітня 2024 року становить 190 000,00 грн (а.с.37-44).

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року у справі №760/8326/16-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000,00 грн щомісячно, починаючи з 05 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.50-52).

14 грудня 2023 року Солом`янським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №760/8326/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 2000,00 грн щомісячно, починаючи з 05 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 09 листопада 2016 року (а.с.45).

Постановою державного виконавця Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Калашник О.К. від 17 січня 2024 року відкрито виконавче провадження №73706487 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 2000,00 грн щомісячно, починаючи з 05 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, на підставі виконавчого листа №760/8326/16-ц, виданого 14 грудня 2023 року Солом`янським районним судом міста Києва (а.с.53).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 травня 2024 року відкрито провадження у цій справі. Справу призначено до розгляду без виклику сторін.

Представник відповідача - адвокат Юровський А.Г. ознайомлювався із матеріалами справи 01 липня 2024 року відповідно до раніше поданої заяви (а.с.63-64).

В липні 2024 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Юровського А.Г. надійшла заява про зупинення провадження у справі до завершення судового розгляду справи №760/8326/16-ц про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи, а саме у справі №760/8326/16-ц про стягнення аліментів.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року у справі №760/8326/16-ц апеляційну скаргу адвоката Юровського А.Г в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 2 000,00 грн щомісячно, починаючи з 05 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року у цій справі поновлено провадження.

15 квітня 2025 року ухвалено оскаржуване судове рішення.

Матеріали справи не містять відомостей про надходження від сторони відповідача відзиву на позовну заяву.

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині 1 та 2 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України).

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина 1 статті 184 СК України).

Грошове зобов`язання представляє собою зобов`язання по сплаті грошових коштів. Воно може бути, зокрема: як договірним, так і недоговірним; готівковим і безготівковим та ін. У грошових зобов`язаннях предметом виконання виступає певна грошова сума, що має бути сплачена. Причому сплата коштів може відбуватися як готівкою, шляхом передачі коштів, так і в безготівковому порядку.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 431 ЦПК України).

Тобто у разі відмови відповідача добровільно сплачувати аліменти, присуджені відповідним судовим рішенням, позивач вправі звернутись до виконавця із виконавчим документом для стягнення аліментів з відповідача за відповідним судовим рішенням у примусовому порядку. Так, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та має на меті приведення боржника до фактичного виконання рішення суду.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина 3 статті 195 СК України).

Відповідно до статті 196 СК України:

1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною 14 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною 14 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

2. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

3. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

4. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.

Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку ? після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання ? сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини 1 статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини 1 та 2 статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини 1 статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Ретельний аналіз норм Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що для застосування до платника аліментів санкцій, передбачених статтею 196 СК України, необхідні такі умови: існування заборгованості із сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною 1 статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язання сплачувати аліменти, що призведе до виникнення заборгованості.

Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 14 грудня 2020 року по справі №661/905/19.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

З матеріалів справи установлено, що, звернувшись до суду із цим позовом, ОСОБА_2 вказує, що за ОСОБА_1 виникла заборгованість із сплати аліментів, стягуваних на підставі рішення суду від 05 жовтня 2016 року у справі №760/8326/16-ц, відповідно до розрахунку заборгованості із сплати аліментів №73706487, здійсненого Солом`янським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ).

Заборгованість по аліментах розраховано Солом`янським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) в межах виконавчого провадження №73706487, відкритого 17 січня 2024 року, тобто через близько 7 років та 2 місяці з дати набрання законної сили рішенням суду у справі №760/8326/16-ц про стягнення аліментів.

У цивільній справ №760/8326/16-ц про стягнення аліментів Київським апеляційним судом 08 жовтня 2024 року ухвалено постанову, якою судове рішення суду першої інстанції від 05 жовтня 2016 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 2 000,00 грн щомісячно, починаючи з 05 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Із змісту постанови Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року убачається, що судове рішення від 05 жовтня 2016 року скасовано з підстав неповідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи №760/8326/16-ц в суді першої інстанції. Апеляційним судом зазначено: «Убачається, що поштовий конверт, у якому містилася копія ухвали суду про відкриття провадження та позовна заява з додатками, що направлявся на адресу ОСОБА_1 , повернувся до суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 14-15). … Розглянувши справу у відсутність даних щодо повідомлення відповідача [ ОСОБА_1 ]про перебування заявленого спору у провадженні суду, районний суд допустив порушення процесуального принципу рівності сторін, у зв`язку з чим відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позову…».

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_2 не надає доказів щодо вчинення дій із повідомлення ОСОБА_1 про існування судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки, зокрема, доказів повідомлення рахунку, інших реквізитів, за якими відповідач міг би перераховувати кошти на утримання дитини відповідно до ухваленого 05 жовтня 2016 року у справі №760/8326/16-ц судового рішення. Позивачкою також не надано суду доказів щодо досягнення із відповідачем іншої домовленості про спосіб перерахунку аліментів за рішенням суду.

Тобто, слід констатувати, що позивачка з дати набрання рішенням суду у справі №760/8326/16-ц законної сили (09 листопада 2016 року) до відкриття виконавчого провадження №73706487 (17 січня 2024 року) не вчиняла жодних заходів з виконання рішення суду про стягнення аліментів, а також не зверталась до відповідача про необхідність виконання рішення суду у добровільному порядку, повідомивши його про способи перерахування коштів, її номер банківського рахунку, або інші можливі способи перерахування аліментних платежів.

З огляду на наведене убачається відсутність умислу ОСОБА_1 на ухилення від сплати аліментів, та відповідно відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості із сплати аліментів. Таким чином, слід констатувати про спростування відповідачем презумпції вини платника аліментів за період з травня 2016 року по лютий 2024 року.

Подібні висновки про застосування статті 196 СК України зроблено Верховним Судом у постанові від 19 лютого 2024 року у справі №761/893/23.

Окрім того, у постанові від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 Верховний Суд виснував, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини 1 статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Колегія суддів зауважує, що остаточне судове рішення у справі №760/8326/16-ц про стягнення аліментів ухвалено апеляційним судом 08 жовтня 2024 року, яке набрало законної сили 08 жовтня 2024 року відповідно до статті 384 ЦПК України. Відтак, існують обставини, за яких стягнення аліментів здійснюється на підставі постанови апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року, а тому не убачається виникнення заборгованості з вини платника аліментів, починаючи з травня 2016 року.

З урахуванням викладеного, установлено, що судом першої інстанції не з`ясовано істотні обставини справи, що мають значення при установленні наявності або відсутності винних дій чи бездіяльності платника аліментів.

Апеляційний суд не перевіряє доводи скаржника в частині застосування положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині звільнення від нарахування та сплати пені за невиконання зобов`язань зі сплати аліментів, ураховуючи, що апеляційним судом у цій справі установлено відсутність визначених законодавством підстав для застосування такої санкції як пеня.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За установлених обставин рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Юровським Андрієм Геннадійовичем, задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова