Єдиний унікальний номер 727/230/25
Номер провадження 2/725/278/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2025 року.Чернівецький районний суд міста Чернівців

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Заяц Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (вул.Симона Петлюри,30 м.Київ, адреса для листування: вул.Лісова,2, поверх4 м.Бровари Київська область) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до Чернівецького районного суду міста Чернівців із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилався на те, що 26.06.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №33496-06/2023.

21.03.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №21032024.

Відповідно до Реєстру боржників від 21.03.2024 до Договору факторингу №21032024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №33496-06/2023 у розмірі 12 258,58грн., з яких 12150грн. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 108,58грн. сума заборгованості за відсотками.

12.07.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №17188-07/2023.

29.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №29042024.

Відповідно до Реєстру боржників від 29.04.2024 до Договору факторингу №29042024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №17188-07/2023 у розмірі 14 150грн., з яких 2000грн. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 12 150грн. сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 01 квітня 2023 року між ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики №78261722.

14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21.

Відповідно до Реєстру боржників №20 від 20.03.2024 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №78261722 у розмірі 7101,86грн., з яких 1852,08грн. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 5249,78грн. сума заборгованості за відсотками.

Оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитними договорами не виконав, просив стягнути із нього на користь позивача заборгованість у розмірі 33510,44грн., а також понесені судові витрати за подання позовної заяви до суду.

19.03.2025 представник відповідача адвокат Роман А.В. подала до суду відзив на позовну заяву.

Зазначила, що позовні вимоги ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» щодо стягнення з її довірителя заборгованості за кредитними договорами є необґрунтованими, виходячи з наступних підстав:

Так, позивачем не доведено належним чином факт укладання вказаних вище договорів між первісними кредиторами та ОСОБА_1 . Відсутні й докази надсилання її довірителю документів чи іншого листування під час отримання ним кредиту, у тому числі, електронним шляхом; передання (переказ) йому грошових коштів на банківську карту, а також не підтверджено того факту, що відповідач отримував та використовував одноразовий ідентифікатор, реєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі.

Крім того, представником позивача не надано до матеріалів справи жодних доказів на підтвердження того, що ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» внесено до Довірчого списку, а також можливість первісних кредиторів генерувати електронний цифровий підпис та внесення їх до Державного реєстру фінансових установ.

Більше того, Договори факторингу, укладені між первісними кредиторами та позивачем не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази щодо відступлення права вимоги за кредитними договорами, оскільки її довірителя не було повідомлено про укладання таких договорів.

Розрахунок заборгованості складений позивачем в односторонньому порядку, є його внутнішнім документом, не містить відомостей, які б давали суду можливсь перевірити факт надання відповідачу кредитних коштів, правильність нарахування відсотків, а тому, не може бути належним та достатнім доказом у вказаній справі щодо підтвердження заборгованості за кредитними договорами.

Що ж стосується договору позики №78261722, укладеного мід ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , то вважає, що позивач пропустив строк позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом.

Враховуючи те, що позивачем не доведено факту укладення кредитних договорів між первісними кредиторами та відповідачем, виникнення заборгованості у заявленому ним розмірі, відсутні й правові підстави для задоволення судом позову.

13.05.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача надала відповідь на відзвив.

Посилався на те, що доводи представника відповідача, викладені у відзиві необґрунтованими жодними доказами.

Так, відповідач під час укладання договорів кредиту зазначив свої особисті персональні данні, до яких доступ має тільки він, а також підтвердив мобільний номер телефону. Крім того, ОСОБА_1 пройшов процедуру верифікації банківської карти клієнта, що дало змогу встановити власника банківської карти та особу, яка заповнює заявку, як одну і ту ж саму особу.

Електронні договори укладені сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договори не були б укладені. Тобто, для укладання кредитних договорів, відповідачем вчинено ряд дій без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаних договорів в електронній формі. При цьому, відповідачем не було висловлено жодних заперечень з приводу не погодження з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання вищезазначених договорів.

Вважає, що правочини, які укладені між первісними кредиторами та позичальником підтверджують факт наявності відповідних правовідносин між ними та передання у позику відповідачу коштів у погодженому розмірі.

Відповідно до умов Кредитних договорів, кошти надано ОСОБА_1 у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної ним при реєстрації на сайті первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у первісного кредитора, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника.

Відповідач фактично не заперечує факту отримання кредитних коштів, однак намагається довести суду протилежне.

Також звертала увагу на те, що чинним законодавством не передбачено обов`язку нового кредитора повідомляти боржника про відступлення права вимоги, що спростовує доводи представника відповідача щодо неналежного повідомлення її довірителя про вказані обставини. Належними є й докази надані до матерів позову щодо відступлення права вимоги за кредитними договорами між первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Всі інші обставини, на які звертав увагу представник відповідача у відзиві, вважає надуманими, не підтвердженими доказами та такими, що суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ. Просила позов задовольнити.

03.06.2025 представник ОСОБА_1 адвокат Роман А.В. подала до суду заперечення, де звертала увагу суду на обставини, аналогічні тим, які викладені нею у відзиві. Просила у задоволенні позову відмовити.

Справа слухалась у відсутність представника позивача, який в судове засідання не з`явився. У прохальній частині позову та відзиву просив розглядати справу у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити.

14.10.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 адвокат Роман А.В. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

У зв`язку із тим, що в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Щодо кредитного договору №33496-06/2023

Судом встановлено, що 26.06.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №33496-06/2023.

Пунктом 1.1., п.1.4 Договору передбачено, що Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 7000грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Дата погашення кредиту 19.06.2024. Процента ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього Договору. Тип процентної ставки: фіксована (а.с.10-15).

Щодо кредитного договору №17188-07/2023

12.07.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №17188-07/2023.

У відповідності до умов договору, погодженими сторонами, відповідачу кредит в розмірі 2000грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Дата погашення кредиту 05.07.2024. Процента ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього Договору. Тип процентної ставки: фіксована (25-28).

Щодо кредитного договору №78261722

01 квітня 2023 року між ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики №78261722.

У відповідності до умов договору, погодженими сторонами, ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 9000грн., строком на 24 дні, тобто по 25.04.2023. Проценти за користування кредитом становили: 2,50% денна ставка (базова); 2,70%, - базова процентна ставка за понадстрокове користування позикою (а.с.38-40).

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , уклавши вказані вище кредитні договори в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодився з умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, а тому на думку суду, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Проте таких доказів відповідачем та його представником суду не надано.

Таким чином, суд вважає доведеним факт укладання вказаних вище кредитних договорів між ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем.

Судом встановлено, що ТОВ «Аванс Кредит», ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало Позичальнику грошові кошти, шляхом перерахування на банківську картку Позичальника (номер якої вказано при заповнені анкетних даних під час оформлення кредиту) (а.с.119-120,147-148, 171-172.).

Таким чином, вказане спростовує доводи представника відповідача, викладені у відзиві, щодо відсутності належних доказів про перерахунок позикодавцем коштів її довірителю у розмірі, що передбачені договорами позики.

Крім того, згідно розрахунків заборгованості, відповідач здійснював часткову оплату у рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, чим вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки (а.с.133-145).

Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.12.2020 (справа №127/23910/14-ц).

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 належним чином своїх зобов`язань за договором не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.

Крім того, судом встановлено, що в подальшому між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договори факторингу:

Щодо кредитного договору №33496-06/2023

21.03.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №21032024 (а.с.18-24,120).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 21.03.2024 до Договору факторингу №21032024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №33496-06/2023 у розмірі 12258,58грн., з яких 12150грн. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 108,58грн. сума заборгованості за відсотками.

Щодо кредитного договору №17188-07/2023

29.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №29042024 (а.с.31-35, 119).

Відповідно до Реєстру боржників від 29.04.2024 до Договору факторингу №29042024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №17188-07/2023 у розмірі 14 150грн., з яких 2000грн. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 12 150грн. сума заборгованості за відсотками.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц.

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Листами від 21.03.2024, 29.04.2024 первісний позивач повідомляв ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за кредитними договорами №33496-06/2023, №17188-07/2023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенції з повернення боргів» (а.с.16,25).

Із правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 23.09.2015 року по справі №6-979цс15, вбачається, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вище зазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані у договорі позики, і таке виконання було б належним у відповідності до положень статті 516 ЦК України. Втім такі докази відповідачем та його представником надані не були.

Поряд із цим, судом встановлено, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не було здійснено нарахування жодних штрафних санкцій.

На підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитними договорами, позивачем надано суду розрахунки заборгованості, здійснені первісним кредитором (а.с.133-145), які є чіткими, зрозумілими, узгоджується з умовами кредитного договору, містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань, а також у ньому відображено часткове погашення відповідачем заборгованості, а тому приймається судом як належний та допустимий доказ заборгованості за договорами.

Згідно з позицією Верховного Суду у постанові від 08 липня 2020 року по справі №464/4985/15-ц твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором, є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано.

Вищенаведене спростовує доводи представника відповідача про те, що розмір заборгованості не підтверджений належними доказами.

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Відповідач та його представник не спростували розмір заборгованості за кредитними договорами, наявність якої підтверджується розрахунками, наданим позивачем та відповідачем не надано контррозрахунок, який би піддавав сумніву розмір такої заборгованості.

Також у разі неможливості самостійно надати розрахунок заборгованості, відповідач має право заявити клопотання про призначення судової економічної експертизи, проте він також цього не зробив.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 760/14330/15-ц та від 08 жовтня 2023 року у справі № 489/192/17.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Частиною 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, враховуючи те, що відповідач неналежно виконує взяті зобов`язання за укладеними договорами й відповідно не надав суду доказів на спростування вказаного, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості: за кредитним договором №33496-06/2023 у розмірі 12258,58грн. та за кредитним договором №17188-07/2023 у розмірі 14150грн.

Щодо договору позики №78261722

Так, судом встановлено, що 14.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21 (а.с.41-42).

В подальшому було укладено Додаткові угоди №2 від 28.07.2021, №21 від 20.03.2024 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021.

Як вбачається із Витягу Реєстру боржників №20 від 20.03.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №78261722 у розмірі 7101,86грн., з яких 1852,08грн. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 5249,78грн. сума заборгованості за відсотками.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

При виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні;2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо);3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання;5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Згідно висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у своїй постанові (№910/12525/20), відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу.

В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній уповноважений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц.

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.

Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що правовідносини за кредитним договором №78261722 між ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та відповідачем виникли 01 квітня 2023 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Витяги з Реєстру прав вимоги, в якому зазначено відповідача, здійснені після укладення договору відступлення права вимоги, а отже на час укладення даного договору у ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було відсутнє право вимоги до відповідача за зазначеним вище кредитним договором.

Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17).

При цьому суд звертає увагу на те, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.

Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).

Таким чином, кредитним договором №78261722, укладеним між ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 не порушуються права і законні інтереси ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а відтак суд, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в межах даного спору належними і допустимими доказами позивачем не доведено своє право вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором.

На думку суду, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є неналежним позивачем у справі щодо вимог до ОСОБА_1 зі сплати заборгованості за кредитним договором №78261722, у зв`язку із чим, позов у цій частині та із даних підстав задоволенню не підлягає.

Згідно вимог ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК україни судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (на професійну правничу допомогу), покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2386,27 грн.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 536, 549, 550, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: 01032, м.Київ вул.Симона Петлюри,30, реквізити IBAN № НОМЕР_2 у АТ «ТАСкомбанк») суму заборгованості за кредитним договором №33496-06/2023 у розмірі 12 258,58грн.; за кредитним договором №17188-07/2023 у розмірі 14150грн., всього 26 408 (двадцять шість тисяч чотириста вісім)грн.. 58коп., а також судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 386 (дві тисячі триста вісімдесят шість)грн.. 27коп.

У задоволенні позову щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №78261722 від 01.04.2023 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Чернівецького районного

суду міста Чернівців Вольська-Тонієвич О. В.