Номер провадження: 22-ц/813/5820/25
Справа № 522/8194/22
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

учасники справи:

позивач Обслуговуючий кооператив Екодом-1,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу Екодом-1,

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2025року,

за позовом Обслуговуючого кооперативу Екодом-1 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, за участю третьої особи: ОСОБА_2

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2022 року Обслуговуючий кооператив «Екодом-1» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, в обґрунтування якого зазначив, що 04.03.2019 року невстановленими особами від імені Обслуговуючого кооперативу «Екодом-1», в особі Голови кооперативу Корнієнко Н.О, та ОСОБА_1 підписаний договір про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» № 64A, згідно якого позивач зобов?язується організувати будівництво багатоповерхового житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями по АДРЕСА_1 за рахунок внесків учасника та внесків інших асоційованих членів Обслуговуючого кооперативу, здати його в експлуатацію, передати учаснику квартиру в об?єкті будівництва, обумовлену цим договором та всі документи, необхідні учаснику для реєстрації права власності на нього, а учасник зобов?язується сплатити до ОК внески у розмірах та в порядку, встановлених даним договором та додатками до нього, та має право отримати об?єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску, встановленого даним договором для учасника. Невстановленими особами від імені голови ОК «Екодом-1» Корнієнко Н.О. видано ОСОБА_1 довідку за вих. № 04/03/2019 датовану 04.03.2019 року, відповідно до змісту якої ОСОБА_1 згідно договору про сплату внесків у ОК «Екодом-1» № 64А від 04 березня 2019 року зробив внесок в повному обсязі згідно Додатку № 1 до вказаного договору та складено Акт прийому-передачі до договору № 64A про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 04 березня 2019 року датований 14.06.2019 року, підписаний ОСОБА_1 та невстановленими особами від імені голови ОК Корнієнко Н.О.

Позивач посилається, що ОК «Екодом-1» в особі Голови кооперативу Корнієнко Н.О договір про сплату пайових внесків № 64А від 04.03.2019 року не укладався та не підписувався, для підписання вищевказаного договору невстановленою особою незаконно використано факсиміле, з підписом ОСОБА_3 , письмової згоди на використання якого для підписання вищевказаного договору ОСОБА_3 не надавала. З приводу факту підробки документів було відкрите кримінальне провадження.

У договорі сторони не домовлялися про підпис за допомогою факсиміле та не укладали окремої угоди, тому договір не відповідає положенням ч.3 ст. 207 ЦК України. Таким чином, позивачем оспорюваний договір не укладався, волевиявлення позивача на укладення договору не було, жодні реальні наслідки сторонами не узгоджувалися, що є підставою для визнання договору недійсним. Крім того, кошти від ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок ОК «Екодом-1» не надходили.

Зазначає, що на підставі вищезазначених зоговору № 64A від 04.03.2019 року, довідки від 04.03.2019 року та акту приймання передачі від 14.06.2019 року, рішенням державного реєстратора Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничука В.О. № 48045003 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 . За результатами скарги позивача та ТОВ «Ханбер» на рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.10.2019 року наказом Міністерства юстиції України № 452/5 від 06.02.2020 року вищевказане рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48045003 скасовано.

Право власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петровської О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 53662404.

Позивач вважає, що після складання та підписання від імені голови ОК «Екодом-1» даного договору відповідачем вжито заходів на реєстрацію права власності на об?єкт на який ОК «Еодом-1» мав майнові права, відповідач без волі позивача розпорядився майном підприємства, яке було отримано позивачем під час своєї підприємницької діяльності як суб?єкта господарювання.

Позивач просив суд договір № 64A про сплату пайових внесків у Обслуговуючий кооператив «Екодом-1» від 04 березня 2019 року, підписаний між Обслуговуючим кооперативом «Екодом-1» від імені Голови Обслуговуючого кооперативу «Екодом-1» Корнієнко Н.О., та ОСОБА_1 визнати недійсним та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 15 квітня 2025 року у задоволенні позову Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» до ОСОБА_1 про визнання договору №64А від 04.03.2019 року недійсним відмовив в повному обсязі.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що наслідок укладення оспорюваного договору здійснено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , однак вказана державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 була скасована. Тому, для ОК «Екодом-1» обраний спосіб захисту, шляхом визнання договору недійсним не буде ефективним та не матиме правового значення. При ухваленні рішення суд врахував постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 02 квітня 2025 року у справі № 522/8107/22, відповідно до якої «колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про те, що не вбачається порушення суб`єктивного цивільного права (інтересу) ОК «Екодом-1» та невизнання чи оспорення його для того, щоб застосувати такий спосіб захисту, як визнання правочину недійсним. Визнання оскаржуваного договору недійсним не призведе до повернення сторін до попереднього стану, а підстав для захисту позивача від можливих претензій ОСОБА_4 не встановлено, тому відсутні підстави для задоволення позову ОК «Екодом-1». Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дослідили всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надали їм належну оцінку, правильно визначили характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшли обґрунтованого висновку про залишення позову ОК «Екодом-1» без задоволення.».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Обслуговуючий кооператив Екодом-1 просить скасувати рішення Приморського районного суду міста Одеси від 15.04.2025 року по справі № 522/8194/22 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Обслуговуючий кооператив Екодом-1 не погоджується з висновками суду першої інстанції, та зазначає, що саме Обслуговуючий кооператив «Екодом-1» в оскаржуваному договорі про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» № 64А від 04.03.2019 року зазначений як одна із сторін договору, що передбачає можливість захисту своїх прав та законних інтересів ОК «Екодом-1» у разі їх порушення у зв`язку з умовами договору; Договором №64А від 04.03.2019 року передбачені певні зобов`язання ОК «ЕКОДОМ-1» перед ОСОБА_1 , які позивач повинен виконати в тому числі у разі порушення умов договору, він укладений в порушення вимог норм матеріального права, наявність даних зобов`язань договору спричиняє майнову шкоду позивачу та призводить до появи необґрунтованих зобов`язань передбачених договором укладеним з порушенням норм матеріального права та можливості стягнення з позивача шкоди у зв`язку з невиконанням умов договору.

Посилається, що наявність договору № 64А про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 0403.2019, у теперішній час викликає суперечності між ОК «Екодом-1» та ОСОБА_2 , яка у теперішній час є власником об`єкту нерухомого майна, що тягне за собою матеріальні претензії ОСОБА_2 до ОК «Екодом-1», та спричинить майнову шкоду позивачу відповідно до умов Договору про співпрацю №1 від 22.10.2015 року, укладеного між ТОВ «ХАНБЕР» та ОК «Екодом-1».

Скаржник вважає, що висновок Верховного Суду у постанові від 02.04.2025 року по справі № 522/8107/22, згідно з яким визнання договору недійсним «не матиме правового значення для ОК «Екодом-1», є необґрунтованим, оскільки фактичне існування договору автоматично створює для позивача юридичні наслідки та зобов`язання, які виникли в порушення вимог законодавства та без його волевиявлення, що позбавляє позивача ефективного способу захисту своїх інтересів, передбачених законом.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.05.2025 року ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду пояснень у письмовій формі.

ОК «Екодом-1» та його представник копію ухвали про відкриття провадження від 22.05.2025 року отримали 25.05.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 копії ухвали про відкриття провадження від 22.05.2025 року та копії апеляційної скарги надсилались засобами поштового зв`ку.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначив, що не вбачається порушення суб`єктивного цивільного права (інтересу) позивача та невизнання чи оспорення його, для того, щоб застосувати такий спосіб захисту, як визнання правочину недійсним. Визнання оскаржуваного договору недійсним не призведе до повернення сторін до попереднього стану, а підстав для захисту позивача від можливих претензій третьої особи не встановлено.

Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ОК «Екодом-1» та його представник ОСОБА_6 повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України шляхом отримання судової повістки-повідомлення за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» в Електронному кабінеті, 01.07.2025 року о 16:56:56, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки-повідомлення до електронного кабінету.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 судову повістку-повідомлення отримав за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» в Електронному кабінеті, 08.10.2025 року о 2:12:05, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

16.10.2025 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, зазначивши, що він перебуває поза межами України, внаслідок чого не може бути присутнім на судових засіданнях з розгляду вказаної справи та просив забезпечити проведення подальших судових засідань у режимі відеоконференції.

Апеляційний суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням (абзац другий статті 366 ЦПК України).

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів для встановлення фактичних обставин справи, у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, у клопотанні не наведено обставин, які б перешкоджали розглянути справу за відсутності представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 , а також не мотивовано необхідність його безпосередньої явки до суду.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності учасників справи.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу, що згідно із частинами першою, другою статті 212 ЦПК України учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасник справи, його представник подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Зазначеними правовими нормами закріплено як право учасника справи брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, так і відповідний цьому праву обов`язок учасника справи - не пізніше п`яти днів до судового засіданні подання такої заяви до суду та її надіслання іншим учасникам справи.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 судову повістку-повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, призначеної на 16 жовтня 2025 року о 16 годині 20 хвилин, отримав за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» в Електронному кабінеті, 08.10.2025 року о 2:12:05, тобто мав можливість завчасно, у відповідності до ст. 212 ЦПК України, звернутися до апеляційного суду з заявою про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, проте, представник відповідача таким правом не скористався.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що наслідок укладення оспорюваного договору була реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , однак в результаті розгляду Міністерством юстиції України скарги ОСОБА_7 , ТОВ «ХАНБЕР» та ОК «Екодом-1», наказом №452/5 від 06.02.2020 року скасована державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 .

Для ОК «Екодом-1» обраний спосіб захисту, шляхом визнання договору недійсним не буде ефективним та не матиме правового значення.

Судом першої інстанції враховані висновки Верховного Суду викладені у постанові від 02 квітня 2025 року у справі № 522/8107/22 за касаційною скаргою Обслуговуючого кооперативу «Екодом-1» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2024 року, а саме «колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про те, що не вбачається порушення суб`єктивного цивільного права (інтересу) ОК «Екодом-1» та невизнання чи оспорення його для того, щоб застосувати такий спосіб захисту, як визнання правочину недійсним. Визнання оскаржуваного договору недійсним не призведе до повернення сторін до попереднього стану, а підстав для захисту позивача від можливих претензій ОСОБА_4 не встановлено, тому відсутні підстави для задоволення позову ОК «Екодом-1».

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.03.2019 року між обслуговуючим кооперативом «Екодом-1» в особі голови Корнієнко Н.О. та ОСОБА_1 укладено договір №64А про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1», відповідно до п. 1.1. якого ОК зобов`язалося організувати будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 за рахунок внесків учасника та внесків інших асоційованих членів ЖБК, здати його в експлуатацію, передати учаснику квартиру в об`єкті будівництва та всі документи, необхідні учаснику для реєстрації права власності на нього, а учасник зобов`язався сплатити до ЖБК внески, та має право отримати об`єкт нерухомого майна лише за умови повної сплати внеску.

Відповідно до п 4.2.2. договору ОК «Екодом-1» зобов`язаний не пізніше 15 календарних днів з моменту введення об`єкту в експлуатацію, оформлення всіх необхідних документів та сплати внеску, передати учаснику за актом прийому-передачі об`єкт нерухомості.

04.03.2019 року позивачем ОК «Екодом-1» видано ОСОБА_1 довідку № 04/03/2019 про те, що останній є асоційованим членом ОК «Екодом-1» та згідно договору про сплату внесків у ОК «Екодом-1» № 64А від 04 березня 2019 року зробив внесок в повному обсязі у сумі 103155 доларів США, згідно додатку № 1 до вказаного договору.

На виконання положень договору № 64А про сплату пайових внесків від 04 березня 2019 року між сторонами складено акт прийому-передачі до договору № 64А про сплату пайових внесків в ОК «Екодом-1» від 04 березня 2019 року датований 14 червня 2019 року, відповідно до якого позивач передає, а відповідач приймає вищевказану квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 29.08.2023 року у справі № 910/5958/20 зазначено, що відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору захисту.

З огляду на частину першу та частину другу статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

За положеннями ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа.

За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, правочин може бути визнано недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, тому в кожній справі про визнання договору недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

У постанові від 24 лютого 2021 року у справі №233/3516/18-ц (провадження N 61-4805св20) Верховний Суд вказав, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому, обов`язком позивача є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення та (або) оспорювання його прав та інтересів.

Інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції України, законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року N 18-рп/2004.

При вирішенні позову про визнання недійсним договору враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Разом із тим, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (вказаний правовий висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17).

У пункті 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) містяться висновки про те, що вимоги особи, яка в судовому порядку домагається застосування реституції, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину. Інтерес іншої особи полягає в тому, щоб відновити свої права через повернення майна відчужувачу. Якщо ж повернення майна відчужувачу не відновлює права позивача, то суд може застосувати інший ефективний спосіб захисту порушеного права в межах заявлених позовних вимог (схожий за змістом висновок викладено в пункті 8.49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №905/1907/21 (провадження № 12-1гс23)).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 302472336 вбачається, що державним реєстратором Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничук В.О. 31.07.2019 року зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

В результаті розгляду Міністерством юстиції України скарги ОСОБА_7 , ТОВ «ХАНБЕР» та ОК «ЕКОДОМ-1», наказом № 452/5 від 06.02.2020 року скасована вищевказана державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 .

Із матеріалів справи вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петровської О.В., дата державної реєстрації 13.08.2020 року.

Судом встановлено, що голова ОК «Екодом-1» ОСОБА_8 звернувся до відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області з заявою про внесення відомостей до ЄРДР та розпочати кримінальне провадження за фактом скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_3 в діях якої наявні ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.

За фактом звернення позивача зареєстроване кримінальне провадження 0000010.

Згідно звіту про фактичні результати виконаних погоджених аудиторських процедур стосовно фінансової інформації ОК «Екодом-1», виконаного 21.12.2021 ТОВ «Арте Аудит», не отримано доказів щодо сплати пайових внесків учасником ОСОБА_9 .. Облікові записи в регістрах бухгалтерського обліку за період з 8.04.2016 по 01.12.2021 повністю і достовірно усю інформацію проведених з учасниками Кооперативу розрахунків по оплаті пайових внесків та передачі об`єктів нерухомості учаснику ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним договору про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» № 64А, позивач в обґрунтування зазначає про можливі матеріальні претензії ОСОБА_10 , як власника нерухомого майна, до ОК «Екодом-1» що спричинить майнову шкоду позивачу.

Наслідками недійсності договору є реституція, тобто повернення сторін до попереднього стану, однак право власності на предмет оспорюваного договору (квартиру) належить ОСОБА_10 , тобто визнання недійсним договору, укладеного між ОК «ЕКОДОМ-1» та ОСОБА_1 , не матиме наслідком повернення майна у власність позивача, оскільки він на час розгляду справи судом першої інстанції не є власником зазначеного майна.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, не вбачається порушення суб`єктивного цивільного права (інтересу) ОК «Екодом-1» та визнання чи оспорювання його для того, щоб застосувати такий спосіб захисту, як визнання правовочину недійсним, позивачем обраний спосіб захисту, шляхом визнання договору недійсним не буде ефективним та не матиме правового значення. Визнання оспорюваного договору недійсним не призведе до повернення сторін до попереднього стану, а підстав для захисту прав позивача від можливих претензій ОСОБА_10 не встановлено, тому відсутні підстави для задоволення позову ОК «Екодом-1».

Розгляд справи з вимогами на майбутнє не передбачений чинним цивільно-процесуальним законодавством.

Судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги висновок Верховного Суду викладений у постанові від 02 квітня 2025 року у справі № 522/8107/22 за аналогічною справою. Зазначений висновок також викладено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2025 року у справі № 522/8195/22.

Посилання скаржника на те, що оскаржуваний договір від 04.03.2019 року спричиняє шкоду ОК «Екодом-1» у зв`язку з невиконанням зобов`язань по договору про співпрацю від 22.10.2015 року укладеного між ТОВ «Ханбер» та ОК «Екодом-1» та тягне за собою цивільно-правову відповідальність позивача перед ТОВ «Ханбер», не заслуговують на увагу, оскільки знаходиться поза межами підстав позову.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не враховані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2023 року в справі № 523/12199/19, від 06.09.2023 року № 760/17256/19-ц є безпідставним, з огляду на таке.

У справі №523/12199/19 підставою для подання позовної заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу позивачка зазначала, що укладаючи оспорюваний договір помилилася щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між сторонами. Під час укладення оспорюваного договору волевиявлення позивача не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором купівлі-продажу. Позивач діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого відповідач буде здійснювати догляд за нею, тобто помилялася щодо правової природи правочину.

У справі № 760/17256/19 позивач був власником майна, яке було предметом оскаржуваного правочину. Водночас у справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, власником майна на момент розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції є ОСОБА_10 .

Тобто обставини справи 523/12199/19 та справи 760/17256/19-ц не є подібними обставинам справи, що переглядається.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу Екодом-1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2025року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

М.В. Назарова