Справа № 465/5795/25 Провадження № 2/450/2172/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мусієвського В. Є.

при секретарі Расяк С.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників судового розгляду в приміщенні суду м. Пустомити цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача через систему «Електронний Суд» звернувся у Франківський районний суд м. Львова з позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № С18.977.77247, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» 26.07.2017 року, у розмірі 29991 грн. 18 коп., яка складається з 9576 грн. 28 коп. заборгованості за тілом кредиту, 15004 грн. 98 коп. заборгованості по відсотках, 4122 грн. 13 коп. інфляційного збільшення та 1287 грн. 79 коп. 3 % річних.

Мотивував позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Ідея Банк» і уклав 26.07.2017 року кредитний договір № С18.977.77247, отримавши встановлений на картковий рахунок кредитний ліміт із максимальною сумою кредитування у розмірі 200000 грн. строком на 12 місяців зі сплатою 48 % річних за користування кредитними коштами. Вказав, що відповідач отримав грошові кошти, користувався та розпоряджався такими, однак свого зобов`язання за договором не виконав в повному обсязі, внаслідок чого утворилась згадана заборгованість. Зазначив, що на підставі договору факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» і ТзОВ «ФК «Сонаті», останнє набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № С18.977.77247 від 26.07.2017 року. 29 грудня 2023 року між ТзОВ «ФК «Сонаті» та ТзОВ «Санфорд Капітал» укладено договір факторингу № 29/12-23, внаслідок чого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № С18.977.77247 від 26.07.2017 року. Враховуючи наведене, просив позовні вимоги задовольнити, а судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп., суми, яка визначена у відповідному розрахунковому документі, на оплату послуг поштового зв`язку та 7200 грн. витрат на професійну правничу допомогу, стягнути з відповідача.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 23.07.2025 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області, які отримано 19.08.2025 року.

Ухвалою від 21.08.2025 року позовну заяву залишено без руху, стороні позивача надано десятиденний строк для усунення недоліків, описаних у такій.

25.08.2025 року представником позивача Маслюженко М.П. подано заяву, якою усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 25.08.2025 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач повідомлявся про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції.

У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Судом встановлено, що 26.07.2017 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ «Ідея Банк» кредитний договір № С18.977.77247, шляхом підписання угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки і паспорту споживчого кредиту особистим підписом, внаслідок чого отримав встановлений на картковий рахунок кредитний ліміт із максимальною сумою кредитування у розмірі 200000 грн. строком на 12 місяців з можливістю пролонгації зі сплатою 48 % річних.

Встановлено, що кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № С18.977.77247 від 26.07.2017 року, що підтверджується долученою до матеріалів позовної заяви випискою по рахунку ОСОБА_1 від 23 листопада 2023 року.

16 листопада 2023 року між ПАТ «Ідея Банк» і ТзОВ «ФК «Сонаті» укладено договір факторингу № 16/11-23, відповідно до умов якого первісний кредитор ПАТ «Ідея Банк» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «ФК «Сонаті» свої права вимоги за кредитними договорами, останнє з яких сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти.

Згідно друкованого реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 16/11-23 від 16 листопада 2023 року, ПАТ «Ідея Банк» відступило на користь ТзОВ «ФК «Сонаті» право вимоги до відповідача за кредитним договором № С18.977.77247 від 26.07.2017 року.

29 грудня 2023 року між ТзОВ «ФК «Сонаті» і ТзОВ «Санфорд Капітал» укладено договір факторингу № 29/12-23, відповідно до умов якого ТзОВ «ФК «Сонаті» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «Санфорд Капітал» свої права вимоги за кредитними договорами, останнє з яких сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти.

Згідно витягу з друкованого реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 29/12-23 від 29 грудня 2023 року, ТзОВ «ФК «Сонаті» відступило на користь ТзОВ «Санфорд Капітал» право вимоги до відповідача за кредитним договором № С18.977.77247 від 26.07.2017 року.

У відповідності до розрахунку заборгованості за кредитом, виданого первісним кредитором ПАТ «Ідея Банк», заборгованість відповідача за кредитним договором № С18.977.77247 від 26.07.2017 року станом на 16 листопада 2023 року становить 24581 грн. 26 коп. та складається з 9576 грн. 28 коп. заборгованості за тілом кредиту, 15004 грн. 98 коп. заборгованості по відсотках.

З долучених позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3 % річних вбачається, що за період з 27.05.2020 року по 23 лютого 2022 року відповідачу нараховано 4122 грн. 13 коп. інфляційного збільшення та 1287 грн. 79 коп. 3 % річних.

Частинами 1, 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Зі змісту ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача.

За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зі змісту ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності частини першої та другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Так, у кредитному договорі містяться конкретні умови використання кредитних коштів, зокрема відсоткова ставка, з якими відповідач ОСОБА_1 ознайомився і які прийняв шляхом підписання відповідного договору.

Отже, судом встановлено, що відповідач був ознайомлений із вказаними у вищезгаданому договорі умовами користування кредитними коштами і на них погодився.

Таким чином, суд приходить до висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивував позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № С18.977.77247 від 26.07.2017 року, у розмірі 29991 грн. 18 коп., яка складається з 9576 грн. 28 коп. заборгованості за тілом кредиту, 15004 грн. 98 коп. заборгованості по відсотках, 4122 грн. 13 коп. інфляційного збільшення та 1287 грн. 79 коп. 3 % річних.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

З долучених до позовної заяви договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01 квітня 2024 року та акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 5 від 05.05.2025 року, вбачається, що розмір понесених позивачем витрат у зв`язку з розглядом цивільної справи за позовом ТзОВ «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 , становить 7200 грн. та складається з послуг, а саме проведення юридичного та фінансового аналізу вартістю 1200 грн.; складання, підписання та подання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості вартістю 6000 грн.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України").

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19, № 910/16803/19.

Верховний Суд у своїй постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 зазначив, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії, визначені у ч.ч. 3, 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України. При цьому це не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру таких витрат.

Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість.

Як вбачається із згаданих вище документів наданих адвокатом, предметом наданої професійної правничої допомоги є проведення юридичного та фінансового аналізу і складання, підписання та подання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості.

Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли щодо стягнення заборгованості в загальному розмірі 29991 грн. 18 коп.

Суд констатує, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії малозначних справ, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а відтак заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7200 грн. є завищеними порівняно з вартістю послуг з правничої допомоги в таких категоріях спору, оскільки матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, а враховуючи усталену практику дана справа є не складною. При цьому, адвокатом зовсім не мотивована необхідність витрачання значного часу на надання усної консультації, аналізу документів, які знаходяться в матеріалах справи, ступінь складності та новизни правових питань, досліджених адвокатом.

Отже, керуючись принципами справедливості, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, тобто відповідністю понесених витрат, складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги, а також співмірності цих витрат із ціною, конкретних обставин справи, суд вважає, що визначений сторонами до відшкодування гонорар, є завищеним та не являється співмірним, обґрунтованим і пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а також є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг у аналогічних справах, обсяг наданих адвокатом послуг не відповідає критерію реальності, а відтак суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 3000 грн., оскільки такий розмір витрат є необхідним і неминучим для позивача ТзОВ «Санфорд Капітал», яке було змушеним до залучення професійної правничої допомоги адвоката.

Окрім цього, як вбачається зі списку згрупованих відправлень № 3401 від 22.08.2025 року, ТзОВ «Санфорд Капітал» понесено судові витрати у розмірі 55 грн. на оплату послуг поштового зв`язку, які підлягатимуть стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, ст.ст. 3, 13, 16, 526, 527, 530, 599, 610-612, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» заборгованість за кредитним договором № С18.977.77247 від 26.07.2017 року у розмірі 29991 грн. 18 коп., яка складається з 9576 грн. 28 коп. заборгованості за тілом кредиту, 15004 грн. 98 коп. заборгованості по відсотках, 4122 грн. 13 коп. інфляційного збільшення та 1287 грн. 79 коп. 3 % річних, які нараховані за період з 27.05.2020 року до 23.02.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» витрати на оплату послуг поштового зв`язку у розмірі 55 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.