ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3911/25 Справа № 188/846/23 Суддя у 1-й інстанції - Місюра К. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Ткаченко І.Ю.,

суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.

за участю секретаря: Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Петропавлівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини з батьком

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Петропавлівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю

за апеляційною скаргою адвоката Зайцевої Олени Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1

на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Петропавлівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини з батьком. В обґрунтування позову посилався на те, що він перебував з відповідачкою ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі до 10 березня 2022 року. Від шлюбу вони мають малолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту припинення сумісного життя, приблизно з січня 2022 року, донька проживала з відповідачкою. За домовленістю з матір`ю батько забирав доньку до себе на вихідні дні, але з лютого 2022 року донька виявила бажання постійно проживати з батьком. Позивач зазначає, що донька сама не бажає повертатися жити до матері, оскільки мати самоусунулась від виховання та спілкування з дитиною, в той час коли він ніколи не перешкоджав та на сьогодні не перешкоджає спілкуванню матері з дитиною, а навпаки всіляко намагався виправдати поведінку відповідачки, щоб не завдати психологічних травм дитині, постійно спілкується з донькою навіть коли знаходиться на відстані, проводить з нею багато часу, створює всі необхідні умови для її повноцінного життя та розвитку, займається різностороннім вихованням доньки, дитина відвідує різні заклади для розвитку та відпочинку дітей. Батько постійно спілкується з донькою на різні теми, тому мають прив`язаність один до одного. На даний час він повністю матеріально утримує дитину, яка відвідує школу за місцем його проживання, забезпечена всім необхідним. Зазначав, що у нього з дитиною психологічний контакт та прив`язаність один до одного. Він в змозі забезпечити доньку всім необхідним, оскільки працює сам на себе як приватний підприємець, має житло, може в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Зазначав, що мати не цікавиться дитиною, не рахується з бажаннями дитини, отже не може дати доньці ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, оскільки працює неофіційно, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дитини умов проживання. Вважає, що перебування дитини в сім`ї матері негативно вплине на її виховання і здоров`я, оскільки дитина боїться власної матері, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним.

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Петропавлівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю. В обґрунтування зустрічного позову посилалася на те, що від шлюбу з ОСОБА_1 , який було розірвано 10 березня 2022 року, вони мають малолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту припинення фактичних сімейних відносин з ОСОБА_1 з січня 2022 року вона залишилась проживати разом із донькою. З січня 2022 року по червень 2022 року батько ніякого інтересу до виховання та життя дитини не виявляв, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. На початку червня 2022 року вона влаштувалась на роботу з графіком доба через три, в результаті чого коли вона працювала цілу добу, то просила батька брати маленьку дитину до себе, поки вона на роботі. Так було до листопада 2022 року, поки вона не звільнилась з роботи, так як дитина сумувала за матір`ю і просилась більше часу перебувати з нею, в результаті чого до грудня 2022 року дитина постійно проживала з нею. В результаті того, що батько так і не почав матеріально забезпечувати дитину, в кінці грудня 2022 року вона звернулась до суду із заявою про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Після цього батько почав частіше забирати доньку до себе на більш тривалий час і почав розповідати всім оточуючим, що дитина постійно проживає з ним і не хоче повертатись до мами. При цьому дійсно, коли дитина поверталась додому від батька, в її поведінці та відношенні до матері почались явні зміни, які наводили на думку, що дитину налаштовують проти матері, так як донька почала говорити, що не хоче повертатись додому до мами, розмовляла неохоче, почала поводитись агресивно, але причину такої поведінці пояснити не могла та часто плакала. В результаті таких дій, одного дня дитину взагалі не повернули додому, пояснивши тим, що дитина хоче проживати тільки з батьком. Додому до дитини її не пускають, кожна зустріч з батьком закінчується скандалом на очах у дитини, в зв`язку з чим вона перестала приходити за місцем проживання батька, щоб не травмувати дитину, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1073,60 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Зайцева О.П., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем надано акти обстеження фактичного місця проживання, які підтверджують постійне проживання доньки з батьком протягом 2022 року. Вказує, що обставини викладені в зустрічному позові не підтверджені жодними доказами. Зазначає, що судом першої інстанції проігноровано інтереси дитини. Звертав увагу, що довідкою від 06 лютого 2023 року, складеною ДОП СП ВП №4 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, підтверджується, що мати дитини перешкоджала спілкуванню батька з дитиною, виявляла прояви агресії та домашнього насилля по відношенню до дитини, чим пояснюється відсутність бажання дитини спілкуватися та бачитися з матір`ю. Із тексту педагогічної характеристики вбачається, що лише батько активно цікавився життям дитини у дитячому садочку та підтверджує прив`язаність та емоційний контакт між батьком та дитиною.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що сторону по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у справі від 10 березня 2022 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 01 травня 2023 року ОСОБА_1 зі слів сусідів проживав з 01 лютого 2022 року по 01 квітня 2022 року по АДРЕСА_1 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_2 .

Відповідно до характеристики з місця проживання (без дати) ОСОБА_1 , 1995 року народження, проживає в АДРЕСА_2 разом з цивільною дружиною ОСОБА_3 , 2000 року народження, та донькою ОСОБА_2 , 2016 року народження. З боку сусідів ОСОБА_4 характеризується позитивно, чемний, вихований хлопець, не конфліктний, товариський, спілкується з сусідами, допомагає при виникнення потреби.

Відповідно до педагогічної характеристики Петропавлівського ЗДО (ясла-садок) № 1 «Барвінок» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує садочок з 2018 року. Тато і мама приймають участь у житті і розвитку дитини. ОСОБА_5 приймає участь у житті донечки. Відвідував всі свята, які були організовані в закладі. Завжди переймається життям дівчинки, цікавиться її успіхами, задає багато запитань вихователеві, завжди прислуховується до порад педагога. ОСОБА_6 завжди емоційно реагує, коли тато приходить по неї в садочок, обіймає, цілує його.

Згідно довідки про результати проведення перевірки інформації, викладеної у заяві громадянином ОСОБА_1 від 06 лютого 2023 року рекомендовано звернутися до органу опіки та піклування Петропавлівської селищної територіальної громади, а також до суду для захисту своїх законних прав.

Згідно виписки про рух коштів по рахунку за період з 28 лютого 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність та має певний дохід від вказаної діяльності.

Відповідно до довідки Петропавлівської центральної районної лікарні (без дати) дитину ОСОБА_2 неодноразово приводив на прийом до сімейного лікаря батько ОСОБА_1 , 1995 року народження, які мешкають за адресою: АДРЕСА_2 .

Довідкою про результати проведення перевірки інформації щодо заяви ОСОБА_1 від 05 липня 2023 року також рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання щодо місця перебування дитини на постійний основі.

Відповідно до довідки Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 15 січня 2024 року, результати методики PARI показали, що ОСОБА_1 має достатній рівень батьківського потенціалу. Між ним та дитиною існує оптимальний емоційний контакт. Він має впевнену життєву позицію та чіткі плани на майбутнє доньки. Стиль батьківської поведінки у ОСОБА_1 авторитетний. Він відкритий для спілкування та обговорення з дитиною встановлених правил поведінки, допускає зміни своїх вимог у розумних межах. Визначає та заохочує автономію своєї дитини. Має високий рівень контролю.

Крім того, результати методики PARI показали, що ОСОБА_2 має достатній рівень батьківського потенціалу. Стиль батьківської поведінки у ОСОБА_2 ліберально-авторитетний. Вона відкрита для спілкування та обговорення з дитиною встановлених правил поведінки, допускає зміни своїх вимог у розумних межах. Визначає та заохочує автономію своєї дитини. Під час включеного та відстороненого спостереження фахівців Центру за спілкуванням матері та дитини було зафіксовано, що дитина вільно спілкується з матір`ю, батько не перешкоджає спілкуванню. Між матір`ю та дитиною існує оптимальний емоційний контакт. Обоє батьків намагалися в присутності дитини не створювати напруженої атмосфери, яка б могла негативно вплинути на психоемоційний стан ОСОБА_6 .

За результатами дослідження було встановлено, що ОСОБА_7 на даний час психологічно комфортніше проживати разом з батьком ОСОБА_1 , батько для доньки є авторитетом, символізує безпеку та захист для неї, задовольняє потреби її віку (базові потреби, навчання та розвиток, спілкування та ін.). Батько не налаштовує дитину проти матері ОСОБА_2 і не перешкоджає у спілкуванні. Згідно результатів психологічного діагностування ОСОБА_1 було встановлено наступне: батько має всі підстави психологічного характеру для проживання з донькою ОСОБА_7 .

Актом про встановлення фактичного місця проживання від 27 грудня 2022 року встановлено, що ОСОБА_2 , 1997 року народження, разом з донькою ОСОБА_2 , 2016 року народження, фактично проживають за адресою: АДРЕСА_3 . Факт проживання підтверджує ОСОБА_8 , який є цивільним чоловіком, проживає разом з ними і є власником будинку.

Судовим наказом від 30 грудня 2022 року підтверджується звернення ОСОБА_2 до суду із заявою про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_6 , 2016 року народження.

Постановою про повернення виконавчого документу від 17 квітня 2023 року підтверджується факт припинення стягнення аліментів на дитину на підставі заяви матері.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 26 травня 2023 року встановлено, що ОСОБА_2 , 1997 року народження, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Факт проживання підтверджує ОСОБА_8 , який є власником будинку і цивільним чоловіком ОСОБА_2 . Зі слів матері разом з ними проживає її донька ОСОБА_2 , 2016 року народження. У день проведення обстеження, зі слів матері, дитина перебуває у свого батька. Умови проживання є задовільними. У дитини є окреме ліжко, у кімнаті є іграшки, дитячий одяг.

Згідно акту обстеження умов проживання від 07 травня 2023 року з метою обстеження умов проживання проведено обстеження умов проживання по АДРЕСА_3 , де встановлено, що умови проживання задовільні, санітарно-гігієнічні умови в належному стані, будинок облаштований необхідними меблями та технікою. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: в наявності окрема кімната для дитини, облаштована необхідними меблями. За цією адресою проживають мати ОСОБА_2 та співмешканець ОСОБА_8 .

Відмовляючи у задоволенні позову та задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, що повернення малолітньої дитини за її місцем проживання, тобто з матір`ю, створює загрозу її життю та здоров`ю або негативно впливатиме на її розвиток, а також не встановлено обставин, що повернення дитини буде суперечити її інтересам. У даному випадку судом не встановлено жодних обставин (виключних), за яких можливо було б розлучити малолітню ОСОБА_6 з матір`ю і визначити її місце проживання з батьком, а тому, з урахуванням зазначеного та інтересів дитини суд вважав за необхідне визначити місце проживання дитини з матір`ю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину.

Відповідно до частини 4, частини 6 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною 1 статті 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції.

Згідно з частиною 4 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Частиною 5 вказаної статті передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Петропавлівської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , 2016 року народження, від 26 квітня 2023 року орган опіки та піклування Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , створили рівноцінні умови для проживання та розвитку їх малолітньої дитини, кожен за своїм місцем проживання. Рекомендовано батькам здійснювати свої дії, керуючись інтересами та потребами дитини, враховуючи її вік та психологічний стан, налагодити стосунки між собою для вирішення питань, пов`язаних із спільною дитиною.

Крім того, відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Петропавлівської селищної ради про встановлення порядку способу участі матері у вихованні малолітньої доньки, рекомендовано матері брати участь у вихованні доньки, відповідно до графіку побачень один тиждень у матері один тиждень у батька з 07:00 години понеділка до 19:00 години неділі за місцем проживання батьків за умови: дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дитини даного віку, задовільного стану здоров`я дитини, попередження за добу про можливість спілкування з донькою та повідомлення про місцезнаходження доньки, вчасного повернення доньки. До того ж, було рекомендовано батькам звернутися за психологічною допомогою з метою налагодження відносин.

Відповідно до довідки перевірки, проведеної за фактом звернення матері щодо порушення батьком графіку побачення матері з дитиною від 29 червня 2023 року, встановлено, що батьки не змогли досягти домовленості щодо спілкування та виховання дитини, навіть всупереч встановленого графіку побачень.

Також з метою об`єктивного розгляду даної справи ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року було витребувано від Служби у справах дітей Петропавлівської селищної ради письмовий висновок скріплений печаткою та підписом голови служби у справах дітей, щодо визначення місця проживання ОСОБА_7 , 2016 року народження.

Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Петропавлівської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , 2016 року народження, від 30 травня 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , створили рівноцінні умови для проживання та розвитку їх малолітньої дитини, кожен за своїм місцем проживання, втім визначено місце проживання з батьком.

Згідно з вимогами статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21) зроблено висновок, що «при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів».

По суті аргументи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо вирішення спору, однак колегія суддів звертає увагу, що вони спростовуються матеріалами справи, наведеними нормами права та встановленими судом першої інстанції обставинами справи.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів, враховуючи правову позицію Верховного Суду, сформульовану в постанові від 23 березня 2023 року у справі № 759/4616/19-ц, вважає за необхідне зазначити, що здебільшого потреба у втручанні держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо визначення місце проживання дітей або участі одного з батьків у їх вихованні зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах дітей.

Суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками. Правосуддя невзмозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Незважаючи на те, що сторони є колишнім подружжям, однак усі найважливіші питання щодо життя спільної дитини сторін мають вирішуватися ними спільно, на засадах рівності, справедливості, добросовісності та розумності.

Сторонам перш за все необхідно налагодити стосунки між собою, спільно вирішувати суттєві питання щодо виховання і розвитку дочки, керуючись при цьому найкращими інтересами дитини.

Наявність особистісного конфлікту та непослідовні дії сторін пов`язані із вирішенням судових спорів, безпосередньо впливають на стан дитини та вочевидь не сприяють дотриманню права дитини на належне виховання та гармонійний розвиток, забезпечення якого є обов`язком обох батьків.

Крім того, колегія суддів, дослідивши висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Петропавлівської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , 2016 року народження, від 30 травня 2025 року, не може залишити без уваги той факт, що згідно вказаного висновку ОСОБА_1 з 08 квітня 2025 року проходить військову службу в ВЧ НОМЕР_1 .

Загально відомим фактом є те, що на базі даної військової частини функціонує НОМЕР_2 окрема механізована бригада імені Анни Київської, яка наразі приймає участь у бойових діях, що, на думку колегії суддів, унеможливлює можливість проживання малолітньої доньки разом з батьком, який наразі проходить службу у вище зазначеній військовій частині. Однак, дана обставина не позбавляє батька, у разі зміни зазначених обставин, звернутися з відповідним позовом до суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Зайцевої Олени Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2025 року.

Судді: