Справа №403/678/24 провадження № 2/403/190/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2025 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Атаманової С.Ю., при секретарі судового засідання Карпяк Л.І.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника служби у справах дітей Маркової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Криворізької міської ради в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення його, як батька, батьківських прав стосовно двох його дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовна вимога обгрунтована тим, що відповідач по справі, являючись батьком дітей, після розірвання шлюбу із сином позивача ОСОБА_4 , починаючи з 2017 року жодним чином не цікавиться життям дітей, не надає матеріальної допомоги на їх утримання, має велику заборгованість по аліментах, не вчиняє дій, спрямованих на виконання своїх батьківських обовязків по відношенню до дітей. За вказаних обставин, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.164 СК України, позивач, як мати дітей, звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав стосовно двох його малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , як такого, що ухиляється від їх виховання та свідомо нехтує своїми обовязками, передбаченими ст.150 СК України.

В судовому засіданні по розгляду справи по суті позивач викладену в позовній заяві вимогу підтримала, прохала суд її задоволити. Суду додатково пояснила, що відповідач по справі ОСОБА_2 після розірвання шлюбу між ними фактично залишив дітей на її піклування та утримання. За останні три роки відповідач жодного разу не приїхав до дітей, лише зрідка телефонує, хоча вона ніколи не перешкоджала спілкуванню дітей з батьком. Своїм ставленням до дітей він їх демотивує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання по розгляду справи по суті не зявився. Про місце, день і час розгляду справи повідомлявся у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, тому вважається, що судовий виклик вручений йому належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Представника для участі у судовому засіданні не направив. Відзиву на позовну заяву разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач по справі ОСОБА_2 у встановлений судом строк на подав.

Відповідно до положень ч.1 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності відповідача.

В судовому засіданні по розгляду справи представник третьої особи: органу опіки та піклування Криворізької міської ради в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради вирішення позову віднесла на розсуд суду.

На виконання вимог п.п.2, 3 ч.3 ст.265 ЦПК України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, а також процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 07 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та залучено до участі у розгляді справи орган опіки та піклування Криворізької міської ради (а.с.19-21).

Ухвалою суду від 09 квітня 2024 року від Долинського відділу ДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) витребувано інформацію щодо наявності заборгованості відповідача ОСОБА_5 по сплаті аліментів та від сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 інформацію про перебування відповідача на військовій службі (а.с.35-36).

Ухвалою суду від 09 квітня 2025 року, постановленою судом в порядку ч.5 ст.259 ЦПК України, визначено вважати встановленою зміну позивачем прізвища із « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » та здійснювати судовий розгляд справи з урахуванням цієї обставини (а.с.33-34).

Ухвалою суду від 21 травня 2025 року витребувано від Міністерства оборони України інформацію про перебування відповідача ОСОБА_2 на військовій службі (а.с.69).

Ухвалою суду від 31 липня 2025 року про закриття підготовчого провадження цивільну справу було призначено до судового розгляду по суті (а.с.118-119).

Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, показання дітей, безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, батьками малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сторони по справі, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, де в рядку батько зазначено « ОСОБА_2 », а в рядку мати - « ОСОБА_8 » (а.с.5, 6).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2022 року (справа №211/5232/21) позов ОСОБА_8 задоволено, розірвано шлюб між нею та ОСОБА_2 , відповідачці залишено прізвище « ОСОБА_6 » (а.с.7).

Судовим наказом, виданим Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 18 квітня 2022 року у справі №211/1481/22, на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_9 та ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дітей, починаючи стягнення з 12 квітня 2022 року (а.с.8).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 від 01 жовтня 2024 року за №39550, наданого Долинським відділом ДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного МУЮ (м.Одеса), за період часу з травня 2022 року по 30 вересня 2024 року заборгованість становить 124426,48 грн. (а.с.10).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 від 05 травня 2025 року за №20237, наданого Долинським відділом ДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного МУЮ (м.Одеса), за період часу з травня 2022 року по 30 квітня 2025 року заборгованість відповідача становить 152918,79 грн. (а.с.55).

Згідно з довідками №,№842, 843 від 16 жовтня 2024 року діти сторін по справі навчаються в Криворізькій гімназії №130 Криворізької міської ради (а.с.29).

Актом обстеження умов проживання від 10 червня 2025 року за місцем проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 підтверджено наявність умов для виховання та розвитку дітей, а саме: окрема кімната, спальне місце, куточок для навчання, компютер, прінтер, технічні засоби для навчання; одяг та взуття відповідного віку та сезону присутні в достатній кількості, санітарно-гігієнічні приладдя в наявності (а.с.106).

Внаслідок державної реєстрації 01 січня 2025 року шлюбу з гр-ном ОСОБА_10 прізвище позивача змінилось із « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » (а.с.32).

Згідно з відповіддю сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 від 22 квітня 2025 року за №572, відповідач ОСОБА_2 був призваний на військову службу до ЗСУ по мобілізації 03 вересня 2022 року та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 (а.с.47).

З листа т.в.о. начальника управління персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_5 від 12 червня 2025 року за вих.№765/13212 судом встановлена інформація про те, що відповідно до наказу командувача сухопутних військ Збройних Сил України від 11 січня 2023 року за №30 ОСОБА_2 повинен був вибути до військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби (а.с.108).

Згідно з відповіддю командира військової частини НОМЕР_2 від 22 червня 2025 року за №1843/14187 гр-н ОСОБА_2 не зараховувався до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , у командування військової частини відсутні будь-які відомості щодо вищевказаної особи (а.с.91).

Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради від 16 липня 2025 року №358, вказано про неможливість сформувати думку щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 з огляду на його не проживання на території Довгинцівського району м.Кривого Рогу та неможливістю надати будь-які відомості з приводу виконання ним батьківських обовязків (а.с.98, 99-101).

Під час безпосереднього дослідження доказів у справі судом, на виконання вимог ст.12 Конвенції про права дитини, в порядку ч.1 ст.171 Сімейного кодексу України (далі - СК України), ч.1 ст.232 ЦПК України були заслухані діти відповідача по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , які надали суду показання з приводу позбавлення їх батька ОСОБА_2 батьківських прав.

Так, малолітній ОСОБА_3 суду показав, що свого батька ОСОБА_2 він не бачив вже протягом тривалого часу. Спілкування батько підтримував з ним рідко і по телефону. Під час телефонного спілкування, яке не є тривалим, батько ніколи не запитував про навчання, харчування, стан здоровя та інші подібні речі. Колі він намагався зателефонувати до батька, то останній просто не бере слухавки. Вважає, що тато не веде себе правильно по відношенню до них із сестрою, тому він підтримує маму у її позові. На даний час вони з мамою та сестрою проживають з новим маминим чоловіком, який платить за комунальні послуги, дає їм із сестрою грошові кошти на кишенькові витрати та на шкільні обіди. Саме новий мамин чоловік завжди допомагає йому із компютером та приймає набагато більшу участь в його життя, ніж рідний батько. Також тато іноді себе погано поводив - говорив щось погане по телефону сестрі, після чого вона плакала і це було неодноразово. Аліментів на їх із сестрою утримання батько не сплачує, будь-яким іншим чином не допомагає.

Малолітня ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що тато ОСОБА_2 може зателефонувати один раз на два місяці, запитати як справи і се. Тривалість такого спілкування е перевищує 10 хвилин. Останній раз вона спілкувалася з батьком особисто в с-щі Устинівка, коли приїжджала до бабусі. Тоді тато пообіцяв, що приїде до них в м.Кривий Ріг через два тижні, однак до цього часу жодного разу не приїхав. Аліменти на їх утримання з братом не сплачує. Таке утримання здійснює новий мамин чоловік, який бере участь в їх вихованні, купує певні речі, допомагає з уроками і на даний час більше виконує обовязки батька, ніж рідний тато. Мама говорила з нею про позбавлення батьківських прав тата і вона погодилась з нею, оскільки його в їх житті просто не має. Зазначила, що мама діє в її інтересах, оскільки вона не хоче спілкуватись з татом, це спілкування для неї неприємне. Після телефонних розмов з батьком вона завжди в поганому настрої, так як тато може говорити з нею грубо та ображатись за те, що вона не поздоровила його з днем народження. Також тато ніколи не пропонував їм з братом разом провести час і ніколи не говорив, де він. Коли вона запитувала, то говорив, що він у своєї нової дівчини, але не говорив де саме.

Виконуючи приписи ч.1 ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним позивачем, як учасником справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також доказам, якими вони підтверджуються, з урахуванням засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку.

За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України (далі - СК України) право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сімї якої проживає дитина, заклад охорони здоровя, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом по справі встановлено, що позивач по справі, будучи органом опіки та піклування, має право на звернення до суду з даним позовом.

У відповідності до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звернення позивача, як особи, в сімї якої проживають діти, до суду з позовом про позбавлення відповідача ОСОБА_11 батьківських прав, здійснено у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до ст.18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом ч.1 ст.9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З урахуванням викладеного, суд приймає до уваги, що Європейський суд з прав людини у п.п.47-49 рішення від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручання у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на повагу до приватного і сімейного життя). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей п.2 ст.8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як того вимагає ст.8. Також Суд зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних звязків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у п.54 рішення від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України» (заява №31111/04) зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються ст.ст.151, 153, 157, 158, 159 СК України, якими передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

З матеріалів справи, зокрема, письмових доказів, вбачається, що участь відповідача, як батька, у вихованні дітей дійсно була недостатньою, його поведінка свідчить про нерозуміння ним обовязку піклуватись про дітей, брати участь у їх вихованні та утриманні, підтверджує не бажання відповідача приймати участь у їхньому житті, здійснювати забезпечення дітей всім необхідним.

Згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих позивачем доказів, суд відповідно до ст.89 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання про правомірність втручання у право відповідача ОСОБА_2 на повагу до його сімейного життя, гарантоване ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою охоплюється і питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з того, що таке втручання не становитиме порушення ст.8 Конвенції у випадку, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи декільком цілям, визначеним в п.2 даної статті, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей (п.50 рішення Європейського суду у справі «Хант проти України).

Приймаючи до уваги особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України, зокрема, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

Досліджуючи питання про відповідність втручання у право відповідача «цілям», зазначеним в п.2 ст.8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоровя чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд вважає, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дітей відповідача - малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , а тому має законну мету у розмінні п.2 статті 8 Конвенції.

Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», судом були досліджені надані позивачем докази на предмет їх достатності та обґрунтованості, виходячи із того, що поняття «ухилення від виконання обовязків по вихованню дитини» є оціночним поняттям і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку.

За змістом ч.ч.2, 3 та 4 ст.150 СК України батьки зобовязані: піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).

Натомість дослідженими судом матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 , починаючи з 2022 року, не приймав достатньої участі у вихованні своїх дітей, не здійснював їх матеріальне забезпечення, не цікавився станом їх здоровя, інтересами та потребами.

В даній конкретній ситуації судом також враховується, що держава має позитивний обовязок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння воззєднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою (п.52 рішення Європейського суду у справі «Савіни проти України»). Разом з тим, реалізація державою зазначених обовязків вимагає від відповідача ОСОБА_2 активних дій, які б свідчили про його бажання скористатись такою допомогою держави.

Натомість судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 жодного разу не звернулась до уповноважених державних органів з метою надання йому сприяння у реалізації своїх батьківських обовязків та не вчиняв дій, спрямованих на поліпшення відносин між ним та його дітьми, в тому числі і за час перебування останніх в сімї позивача, як матері, після розірвання з нею шлюбу, що було безпосередньо підтверджено в судовому засіданні малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_3 ..

Під час судового провадження відповідач ОСОБА_2 жодного разу не зявився в судові засідання по розгляду справи про позбавлення його батьківських прав стосовно дітей, що також оцінюється судом як один із проявів байдужого ставлення відповідача, як батька, до подальшої долі дітей та відсутність у нього наміру брати участь у їх житті.

Наведене в своїй сукупності, на думку суду, свідчить про ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обовязків, свідоме нехтування ними та не бажання їх виконувати, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Також під час розгляду справи по суті судом було зясовано, що діти відповідача по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_3 протягом останніх трьох років проживають окремо від відповідача, а тому в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дітей у відповідача, батька, оскільки він не проживає разом із ними протягом тривалого часу. Крім того, даний захід не виключає можливості побачення відповідача зі своїми дітьми та спілкування з ними за наявності у нього такого наміру.

Тобто в даному випадку, позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію у відносинах між батьком та його дітьми.

Крім того, суд звертає увагу, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки та ставлення до дітей на поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому ст.169 СК України.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами доказування, як письмові докази та показання свідків.

За змістом ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.95 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.77, ч.1 ст.78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги вимоги закону, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позивач по справі надала суду належні та переконливі докази того, що відповідач ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми батьківськими обовязками та довела його винну поведінку щодо умисного ухилення від участі в забезпеченні фізичного, духовного та морального розвитку дітей: малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_3 ..

За вказаних обставин, позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відповідатиме інтересам дітей, оскільки відповідач, як їх батько, тривалий час не піклується про дітей, тобто не забезпечує їх особистих прав та інтересів; не створює для них всіх необхідних побутових умов; не здійснює їх виховання; не забезпечує підготовки до самостійного життя; не забезпечує необхідним харчування, медичним доглядом та лікуванням, що негативно впливає на їх фізичний розвиток та духовний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти.

Подібна поведінка відповідача свідчить про його байдуже ставлення як до юридичного обовязку, так і до природної потреби піклуватися про своїх дітей, нерозуміння ним необхідності брати участь у їх вихованні та утриманні, що, як наслідок оцінюється судом як небажання відповідача приймати участь у житті дітей, здійснювати забезпечення їх всім необхідним для нормальної життєдіяльності та розвитку.

Даний висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №203/3505/19.

Одночасно з цим судом враховується, що подібна поведінка відповідача, яка фактично самоусунувся (ухилився) від виховання своїх дітей, позбавляє його можливості підставно заперечувати проти задоволення позову (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №311/563/20).

З огляду на викладене, детально проаналізувавши обставини справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування до відповідача ОСОБА_2 , як батька малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , крайнього заходу впливу, передбаченого ст.164 СК України, у виді позбавлення його батьківських прав стосовно них, як дітей, що, виходячи із дійсних правовідносин сторін та добровільної позиції відповідача, який не бажає приймати в будь-якій формі участі у житті своїх дітей, не суперечить ст.9 Конвенції про права дитини та ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, у звязку з чим позов підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Разом з тим, при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав судом не вирішується питання про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на двох його дітей, враховуючи наявність раніше ухваленого з цього питання судового наказу, яке знаходиться на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру (про позбавлення батьківських прав), за який нею був сплачений судовий збір в сумі 1211 грн. 60 коп. (а.с.1).

На підставі викладеного, приймаючи до уваги задоволення позову, з відповідача по справі ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого нею судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп..

Інші судові витрати, повязані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Криворізької міської ради в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради, про позбавлення батьківських прав, - задоволити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно двох його дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати у виді сплаченого нею судового збору у сумі 1211 грн. 20 коп..

Копію рішення після набрання ним законної сили направити до Долинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Повне імя та найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 , зазначений в позовній заяві реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Криворізької міської ради в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради, місцезнаходження: вул.Дніпропетровське шосе, буд.№11 м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, поштовий індекс 50086, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 05520744.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Повне рішення суду складено 17 жовтня 2025 року.

Суддя підпис С.Ю.Атаманова

Згідно з оригіналом

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Рішення не набрало законної сили.

Секретар судових засідань ______

Копію засвідчено 17 жовтня 2025 року