Дата документу 21.10.2025
Справа № 334/4871/25
Провадження № 2/334/2869/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Козлової Н.Ю., за участю секретаря Александрової А.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу внаслідок безпідставно набутого майна

ВСТАНОВИВ:

19.06.2025 року представник позивача адвокат Писаренко С.Ю. звернувся в інтересах позивача ОСОБА_1 з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 20 000 грн, судового збору в розмірі 1211,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., посилаючись на безпідставність набутих коштів відповідачем.

Ухвалою суду від 27.06.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому порядку, представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутністю, в якій заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому порядку, причину неявки суду не повідомила.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відзив на позов у відповідності до ст. 178 п.8 ЦПК України не надано, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України.

У відповідності до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Оскільки, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст. 280 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов пред`явлений обґрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до платіжної інструкції ПАТ КБ «Приватбанк» від 28.02.2023 року, ОСОБА_3 перерахував грошові кошти у сумі 20 000 грн на рахунок ОСОБА_2 , призначення платежу: переказ власних коштів.

За доводами позивача, не спростованими з боку відповідача, 28.02.2023 ОСОБА_3 (первісний кредитор) та ОСОБА_2 досягли згоди щодо отримання останньою грошової позики на суму 20 000 грн. За погодженням сторін ОСОБА_3 зобов`язалася передати ОСОБА_2 у власність грошові кошти шляхом перерахування на банківських рахунок, а ОСОБА_2 зобов`язується їх повернути ОСОБА_3 через місяць. Договір позики сторони домовились підписати одразу після перерахування коштів на банківський рахунок позичальника. В той же час, після отримання грошових коштів на свій рахунок від підписання договору позики чи написання розписки ОСОБА_2 відмовилася. Крім того, ОСОБА_2 не повернула позичальниці у зазначений строк грошові кошти в сумі 20 000 гривень, що свідчить про невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань.

Надалі 03.03.2025 ОСОБА_3 на підставі Договору про відступлення права вимоги від 03.03.2025 року відступила право вимоги щодо повернення (сплати) безпідставно набутих ОСОБА_2 коштів у розмірі 20 000,00 грн. на користь ОСОБА_1 . Також новому кредитору були передані документи, що підтверджують отримання грошових коштів роздруківка з банківського мобільного додатку системи дистанційного банківського обслуговування ОСОБА_3 «Ощад 24/7». 03.03.2025 ОСОБА_4 на адресу ОСОБА_2 було направлено повідомлення про відступлення права вимоги, що відбулося.

На сьогоднішній день відповідач на вказану вимогу не відреагував та грошові кошти позивачу не повернув, продовжує ними користуватися без належних правових підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.

Натомість, в розумінні вищенаведених положень законодавства кошти, набуті відповідачем, з яким позивач не пов`язаний договірними правовідносинами щодо такого майна, є безпідставно набутим майном, яке він зобов`язаний повернути останньому.

Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року по справі №206/2212/18 зазначив, що аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

Факт відмови ОСОБА_2 від підписання договору позики, а також факт не повернення запозичених коштів первісному кредитору або новому кредитору свідчить про недобросовісність з боку набувача, тому з урахуванням положень статті 1212 ЦК України, кошти у сумі 20 000 грн. фактично є безпідставно набутими ОСОБА_2 , оскільки набуті нею та зберігаються за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави. Зазначені обставини з боку відповідача не спростовані, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, та понесені позивачем витрати на надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та Адвокатським бюро «Сергія Писаренка» укладений Договору про надання правничої допомоги від 03.03.2025 року, у зв`язку було понесено відповідні витрати для звернення до суду на загальну суму 8000 грн. Розмір витрат на правничу допомогу обґрунтований, спів розмірний зі складністю справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, відповідачем не спростований, тому витрати підлягають стягненню з відповідача у сумі 8000 грн.

Керуючись ст.2,4,5,12,13,76-82, 89, 141, 259, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти у сумі 20 000,00 грн. 4. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати: - 1211,20 грн. за сплату судового збору за подання позовної заяви; 8000,00 грн. витрати на правову допомогу за подання цієї позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня з дня виготовлення повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Козлова Н. Ю.