Провадження № 2/369/3216/25
22.10.2025 м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Фінагеєвій І.О.,
за участю секретаря Іларіонова І.О.,
15 вересня 2025 року представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кван Кепітал» - адвоката Сучкова Тетяна Євгенівна звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.
При розгляді справи Адвокатське бюро «СУЧКОВА ТА ПАРТНЕРИ» надавало ТОВ «Кван Кепітал» правову допомогу на підставі Договору №02/01 про надання правової допомоги від 02 січня 2024 року. Відзив на позовну заву містив попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, що складались з витрат на професійну правничу/правову допомогу на суму: 80 000,00 грн. Позивач в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України в Відзиві та Промові для дебатів зробив письмову заяву, що докази, щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має намір сплатити у зв`язку з розглядом справи будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, аналогічна заява здійснена під час дебатів.
Вартість послуг за надання правової правничої допомоги вказаної в п.1.2. Додаткової угоди становить 3% від остаточної ціни позову, але не більше 80 000,00 гривень.
15 вересня 2025 року між АБ «СУЧКОВА ТА ПАРТНЕРИ» та ТОВ «Кван Кепітал» складено Акт приймання-передачі виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги №02/01 від 02 січня 2024 року від 15 вересня 2025 року. Всього Бюро надано, а Клієнтом прийнято правову допомогу на суму: 80 000,00 гривень.
Як зазначає представник відповідача, розмір витрат на оплату послуг АБ «СУЧКОВА ТА ПАРТНЕРИ» на суму 80 000,00 гривень є співмірним із: складністю справи та виконаних бюро/адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони позивача.
02 жовтня 2025 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Остапенка Євгена Сергійовича надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення. Так, представник позивача зазначив, що заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу у розмірі 80 000,00 грн. є неспівмірними з обсягом виконаних адвокатом робіт, оскільки на даний час в провадженні Києво-Святошинського районного суду знаходяться справи щонайменше десяти фізичних осіб де відповідачем є ТОВ «Кван Кепітал». В усіх цих справах спільним є, окрім предмету позову, те, що інтереси відповідача представляє одна й та сама особа, якою в кожній справі подано майже ідентичні процесуальні документи, що у свою чергу доводить те, що вимоги відповідача щодо відшкодування витрат на правову допомогу є завищеними мінімум в десять разів. Таким чином, представник позивача просив суд відмовити у задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на правову допомогу.
Згідно з ч. 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, подану заяву про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
В порядку п. 8 ст. 141 ЦПК України представник відповідача до закінчення судових дебатів у справі зробила відповідну письмову заяву про те, що протягом 5 днів від дати ухвалення рішення нею будуть подані відповідні докази на підтвердження понесених витрат.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано наступні докази: Договір №02/01 про надання правової допомоги від 02 січня 2024 року, укладений між Адвокатським бюро «СУЧКОВА ТА ПАРТНЕРИ» та ТОВ «Кван Кепітал», в особі директора Євдокимової Катерини Геннадіївни; Додаткову угоду від
23 серпня 2024 року №23/08 до Договору №02/01 про надання правової допомоги від 02 січня 2024 року, укладеної між АБ «СУЧКОВА ТА ПАРТНЕРИ» та ТОВ «Кван Кепітал», в особі директора Євдокимової Катерини Геннадіївни; Акт виконаних робіт від 15 вересня 2025 року до Договору про надання правової допомоги №02/01 від 02 січня 2024 року.
Вартість послуг за надання правової правничої допомоги вказаної в п.1.2. Додаткової угоди становить 3% від остаточної ціни позову, але не більше 80 000,00 гривень, без ПДВ.
15 вересня 2025 року між АБ «СУЧКОВА ТА ПАРТНЕРИ» та ТОВ «Кван Кепітал» складено Акт виконаних робіт від 15 вересня 2025 року до Договору про надання правової допомоги №02/01 від 02 січня 2024 року, відповідно до якого всього Бюро надано, а Клієнтом прийнято правову допомогу на суму: 80 000,00 грн. без ПДВ.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Крім того, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Положення ч. 5 ст. 137 ЦПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Представник позивача у поданих запереченнях посилався в тому числі і на неспівмірність заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи.
Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»)
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У відповідності до висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України»).
При визначені розміру витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню на користь відповідача, судом враховуються заперечення позивача щодо неспівмірності заявлених відповідачем вимог. Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви відповідача, заперечення позивача в контексті положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена позивачем сума є необґрунтованою. При цьому суд погоджується з доводами позивача про неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу з реальним обсягом такої допомоги у суді, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді), критерію реальності таких витрат.
Суд зазначає, що вказана справа є незначної складності і як наслідок не потребувала пошуку та вивчення адвокатом відповідача значної кількості судової практики, вивчення та глибинного аналізу документів, необхідних для складення відзиву та інших документів. Отже, з огляду на викладене, враховуючи заперечення позивача щодо понесених відповідачем витрат на правову допомогу, з урахуванням, викладених аргументів та прохання про зменшення заявлених вимог, суд приходить до висновку, що заявлені представником відповідача вимоги у розмірі 80 000,00 грн. не відповідають критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, неспівмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер.
З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 1-19, 133-135, 137, 141, 263-265, 268, 270, 352-355 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кван Кепітал» витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.
У задоволенні іншої частини заяви - відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА