ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5448/25 Справа № 185/1539/24 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року у складі судді Перекопського М.М.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним уточненим в ході розгляду справи позовом, посилаючись на те, що 03 липня 2023 року, о 09 годині 30 хвилин у с. Богуслав по вул. Лінійна Павлоградського району Дніпропетровської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «CHEVROLET AVEO» д.н.з. НОМЕР_1 , під її керуванням та транспортного засобу «NISSAN QASHQAI» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 .

Внаслідок зіткнення транспортний засіб «CHEVROLET AVEO» д.н.з. НОМЕР_1 , зазнав значних механічних пошкоджень.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року у справі № 185/8698/23 ОСОБА_1 визнано винною особою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «NISSAN QASHQAI» д.н.з. НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної події була застрахована полісом №210813844 від 31 серпня 2022 року страхової компанії ПАТ «НАСК «ОРАНТА», з лімітом відшкодування за шкоду заподіяну майну: 160000,00 грн. та розміром франшизи - 2500 грн., яка здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 86500,00 грн., за винятком суми франшизи у розмірі 2500 грн.

Оскільки страхова компанія частково відшкодувала матеріальні збитки, у відповідача наявні зобов`язання відшкодувати збитки, що складають різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 29896,30 грн.

Зазначає, що діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка виразилася у тому, що вона позбавлена можливості користуватися належним їй майном, змушена страждати, доводиться докладати зусиль моральних, фізичних, інтелектуальних, витрачати свій власний час та енергію, звертатись до фахівців для отримання повного, належного страхового відшкодування від страховика, весь цей період життя, з моменту дорожньо-транспортної пригоди й до сьогодні, постійно супроводжується душевними стражданнями, психологічною напругою, хвилюваннями та просила стягнути на свою користь моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 15000,00 грн.

Враховуючи викладене, просила суд стягнути матеріальну шкоду у розмірі 29896,30 грн., моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 29896,30 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для стягнення з відповідача майнової та моральної шкоди, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідачем у справі та розмір завданої майнової та моральної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення у справі та ухвалити нове, яким зменшити розмір моральної шкоди до 5000,00 грн. та витрат на правничу допомогу до 5000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини у справі, що мають значення для справи, у зв`язку з чим викладені у рішенні суду висновки не відповідають обставинам справи. Вказує, що розмір страхового відшкодування, визначений страховим полісом міг покрити матеріальні витрати позивача у повному обсязі, однак останній не пред`явив вимоги до страхової компанії, а тому суд дійшов до помилкового висновку про стягнення матеріальних збитків саме з відповідача. Окрім того, визначений судом розмір моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу, є завищеним та необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із частиною 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що 03 липня 2023 року о 09 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи належним автомобілем «NISSAN QASHQAI» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Лінійна, 3 у с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області, поблизу від АЗС «МОТТО» автошляху М30, не переконався в безпеці та скоїв попутне зіткнення з автомобілем «CHEVROLET AVEO» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , з пасажиром ОСОБА_2 .

Внаслідок зіткнення, автомобіль «CHEVROLET AVEO» д.н.з. НОМЕР_1 отримав значні механічні пошкодження.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року у справі № 185/8698/23 ОСОБА_1 визнано винною особою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно частини 4, 6 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Автомобіль «CHEVROLET AVEO» д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «NISSAN QASHQAI» д.н.з. НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної події була застрахована полісом №210813844 від 31 серпня 2022 року, страхової компанії ПАТ «НАСК «ОРАНТА», з лімітом відшкодування, за шкоду заподіяну майну: 160000,00 грн., франшиза - 2500,00 грн., яке здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 86500,00 грн., за винятом суми франшизи у розмірі 2500 грн.

Згідно висновку судового експерта № 061 від 11 серпня 2023 року за результатами проведення автотоварознавчого дослідження, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «CHEVROLET AVEO» д.н.з. НОМЕР_1 , визначена у розмірі 211785,84 грн.

Оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля, то розмір матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля, приймається в розмірі ринкової вартості автомобіля на момент пошкодження, яка складає 160267,06 грн.

Окрім цього, згідно звіту № 1048 про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу в пошкодженому стані, оцінювача ОСОБА_4 від 01 вересня 2024 року, ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди «CHEVROLET AVEO» д.н.з. НОМЕР_1 , становить 43870,76 грн.

Таким чином, з урахуванням того, що страховик ПАТ «НАСК» ОРАНТА» відшкодувала 86500,00 грн. (без франшизи розміром 2500,00 грн.), відшкодування, яке підлягає стягненню з винної особи становить:160267,06 43870,76 86500,00 = 29896,30 грн.

За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України та частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2, частини 3 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди передбачені статтями 1166, 1167, 1187 ЦК України, у тому числі завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (статті 1192 ЦК України).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 36.6 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальником, або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачено договором страхування.

Згідно статті 29 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів "У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина 2 статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Тобто, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування у межах вартості визначного матеріального збитку.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Встановивши, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та проведеною страховою виплатою.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка у даній справі складає 29896,30 грн.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, до загальних умов цивільно-правової відповідальності відносяться: 1) протиправний характер поведінки (дій чи бездіяльності) особи, на яку передбачається покласти відповідальність (чи настання інших спеціально передбачених законом або договором обставин); 2) наявність у потерпілої особи шкоди або збитків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою порушника і наступними шкідливими наслідками; 4) вина правопорушника.

Сукупність перерахованих умов, за загальним правилом необхідних для покладання цивільно-правової відповідальності на конкретну особу, називається складом цивільного правопорушення. Відсутність хоча б одного із зазначених умов відповідальності, як правило, виключає її застосування. Встановлення даних умов здійснюється саме у зазначеній черговості, оскільки відсутність одного з попередніх умов позбавляє сенсу встановлення інших (наступних) умов.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 908/2138/16, за якою для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, за відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52).

З урахуванням встановлених обставину у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, враховуючи, що в діях відповідача наявний склад цивільного правопорушення, який має протиправний характер, що підтверджується постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, позивачу, як потерпілій особі в дорожньо-транспортній пригоді, доводиться докладати зусиль моральних, фізичних, інтелектуальних, витрачати свій власний час та енергію, звертатись до фахівців для отримання повного, належного страхового відшкодування від страховика, весь цей період життя, з моменту дорожньо-транспортної пригоди, постійно супроводжується душевними стражданнями, психологічною напругою, хвилюваннями, а тому визначений розмір моральної шкоди у суму 15000,00 грн. є розумним та співмірним понесеним позивачем стражданням та зміни устрою його життя.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не пред`явив вимоги до страхової компанії, а тому суд дійшов до помилкового висновку про стягнення матеріальних збитків саме з відповідача, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки розмір шкоди, завданої ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_1 , перевищує розмір страхового відшкодування, а тому саме з останньої особи підлягає стягненню на користь потерпілого різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Вказане узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320св20).

Аргументи апеляційної скарги щодо визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди, який на думку скаржника є завищений, оскільки не доведений позивачем належними та допустимими доказами у справі, є безпідставними, скільки вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд виходив із принципу розумності, виваженості, справедливості та конкретних обставини у справі, що буде відповідати ефективному засобу юридичного захисту порушеного права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув витрати на професійну правничу допомогу, оскільки останні є неправомірними та необґрунтованими, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вирішуючи питання понесених витрат на професійну правничу допомогу суд виходив із засад співмірності та складності справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим часом на надання таких послуг, що у даній справі відповідає критерію реальності, розумності та співмірності таких витрат.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункту 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И А Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна