Справа № 148/2600/25
Провадження №2/148/1263/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

24 жовтня 2025 року м. Тульчин

Суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Штифурко Л.А., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до Тульчинської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

встановила:

10.10.2025 адвокат Кугутюк О.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся в Тульчинський районний суд Вінницької області з вказаним вище позовом.

Ухвалою судді від 15.10.2025 позовну заяву залишено без руху, так як вона не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, оскільки не додано доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, зокрема пропуску строку для прийняття спадщини, який підлягає поновленню.

23.10.2025 представником позивачки до суду подано заяву, в якій він зазначив, що як слідує із ухвали, суд вимагає долучення документів про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті тітки, яких у позивача не має, так як вони не існують, оскільки позивачку повідомлено в усному порядку про пропуск строку. Також зазначив, що чинне спадкове законодавство не зобов`язує спадкоємця, який пропустив строк шість місяців з часу відкриття спадщини, звертатися до нотаріуса за вираженою в будь-якій формі відмовою у вчиненні нотаріальної дії, але надає право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, то у суду відсутні законні підстави вимагати у позивача в такій справі будь-якої відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії в силу ч. 1 ст. 19 Конституції України.

Ознайомившись з заявою представника позивачки від 23.10.2025, доходжу наступних висновків.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом.

Зокрема, порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов, зокрема ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до п. п. 5, 6 ч. 3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Слід звернути увагу на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які викладені у пункті 7 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», відповідно до яких позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 175 ЦПК, у зв`язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Згідно з частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Положення ст. 1272 ЦК Цкраїни дозволяють особі (спадкоємцю) захистити своє право на спадщину в судовому порядку в разі пропуску строку для прийняття спадщини, а суд може визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, в разі пропуску строку з поважних причин.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за N 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи зазначене, право звернення до суду за правилами позовного провадження з метою захисту порушеного права на спадщину настає у спадкоємця тільки у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року, справа N 2-390/2006.

З огляду на викладене при зверненні до суду з таким позовом позивачеві слід було вказати не лише позовні вимоги, а й вказати, які обставини стали підставою пропуску цього строку, так і поважні причини для поновлення цього строку. А, крім цього, також зазначити докази, що підтверджують кожну обставину.

Оскільки вказаних вимог при зверненні в суд з позовом позивачкою (її представником) дотримано не було, позовна заява була залишена без руху.

В контексті цього суд вважає необхідним особливо звернути увагу представника позивачки на те, що залишивши позовну заяву без руху, суд не вимагав у позивачки, як він зазначає у своїй заяві від 23.10.2025, "будь-якої відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії", а надав можливість позивачці (представнику) усунути недоліки форми та змісту позовної заяви, як то передбачено цивільним процесуальним законодавством та, в тому числі, зазначити докази, на яких грунтуються вимоги. При цьому вказав, що документом, який може свідчити про пропуск пропущеного строку для прийняття спадщини може бути, зокрема, відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

З огляду на доводи представника позивача про те, що позивачка отримала у нотаріуса усну відповідь про неможливість оформлення спадщини у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини, суд вважає необхідним зазначити, що усна відповідь нотаріуса, не є офіційним документом, не передбачена нормативними актами, якими керується нотаріус у своїй діяльності.

Нотаріус вчиняє дії, які оформлюються нотаріальними документами, наприклад, посвідчує правочини (договори, заповіти), видає свідоцтва про право на спадщину, засвідчує справжність підпису та вірність копій. Всі ці дії обов`язково реєструються у відповідному реєстрі нотаріальних дій, що є доказом їх вчинення.

Відповідно до ч. 6 ст. 49 Закону Укрїани "Про нотаріат" на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії - це процесуальний документ, який підтверджує факт відмови нотаріуса чи посадової особи у вчиненні конкретної нотаріальної дії з підстав, передбачених законом.

Також суд звертає увагу представника позивача, що з огляду на положення ч.ч. 12, 2 ст. 76 ЦПК України дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовуюить вимоги і заперечення учасників справи, встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків. Усні відповіді нотаріуса серед таких засобів відсутні, а отже не є доказом.

Залишення позовної заяви без руху було зумовлене ще й тим, що звертаючись в суд із вимогою про поновлення строку для прийняття спадщини, не зазначивши при цьому доказів його пропуску, представник позивача одночасно вказав, що ще до закінчення строку для прийняття спадщини позивачка вживала дій для оформлення спадкових прав, здійснила оплату послуг нотаріуса. Вказане викликає суперечності щодо наявності самого факту пропуску строку.

Крім того, адвокатом Кугутюк О.В. не надано відомостей, з яким запитом він звертався до нотаріальної контори та необгрунтовано клопотань, викладених у прохальній частині позовної заяви.

Вищезазначені обставини перекшоджають визнанню позовної заяви прийнятною.

Суд вважає необхідним також зауважити, що жодні посилання представника позивача на надмірний формалізм суду при залишенні позовної заяви без руху не можуть бути прикриттям неконкретності, суперечності поданої позовної заяви та невідповідності її форми та змісту вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Слід звернути увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини, виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З огляду на викладене, оскільки вимоги ухвали суду від 15.10.2025 про залишення позовної заяви без руху не усунуто, з метою забезпечення права позивачки на доступ до правосуддя, у відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви з урахуванням мотивів даної ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

постановила:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Кугутюк Олександр Васильович, до Тульчинської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - залишити без руху до усунення недоліків.

Надати позивачці строк для усунення указаних в ухвалі недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали.

Роз`яснити, що в разі усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, вона вважається поданою в день первісного її подання до суду, в іншому разі - неподаною та підлягає поверненню.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Л.А.Штифурко