Провадження № 2/638/377/25
РІШЕННЯ

Іменем України

22 жовтня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Шишкіна О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лозової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення недоотриманої суми пенсії, набутої в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за законом у розмірі 19774,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . 26.09.2020 державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на недотриману пенсію померлого батька в сумі 88218,79 грн. Позивач зазначає, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про виплату недоотриманої пенсії померлого батька. 29.10.2020 позивач отримав поштовий переказ від відповідача на суму 67444,11 грн., таким чином позивач вказує, що відповідач виплатив не в повному обсязі, як зазначено у свідоцтві про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію та невиплаченими залишитись кошти у сумі 19774,68 грн, які позивач просить суд стягнути з відповідач, а також судові витрати.

14.12.2020 представником відповідача до суду подано відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що у зв`язку з не підтвердженням місця фактичного проживання померлому було призупинено виплату пенсії з лютого 2015 року, пенсія нараховувалась, але не виплачувалась, ОСОБА_2 за поновленням виплат до управління не звертався. Сума недоотриманої пенсії складає 88218,79 грн, спадкоємцем отримано 68444,11 грн, відповідно до п.1 ст. 46 ЗУ «про загальнообов`язкове державне страхування» нараховані, але не отримані своєчасно суми пенсії з вини пенсіонера, виплачується за минулий час та не більше ніж за три роки до дня звернення.

Ухвалою суду від 20 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

На підставі розпорядження №02-06/131 від 09.03.2021, матеріали справи передано до канцелярії для повторного авторозподілу.

За результатами автоматизованого розподілу справа передана на розгляд судді Шишкіну О.В.

Ухвалою суду від 23 березня 2021 року цивільну справу прийнято до провадження.

Ухвалою суду від 01 грудня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву в якій просив суд розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача надав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, проти позовних вимог заперечував в повному обсязі.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази по справі суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 13.09.2019 року Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 297.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 10-227, посвідченого 25.09.2020 року державним нотаріусом Першої Київської держаної нотаріальної контори Недоступ Л.Л. спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , 1931 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсій у сумі 88218,79 грн., що належить спадкодавцю на підставі довідки ГУ ПФУ в Харківській області від 28.11.2019 року № 7136/04.21-20.

Зі змісту листа № 7136/04.21-20 від 28.11.2019 ГУПФУ в Харківській області, відділ з питань виплати пенсій № 19 управління з питань виплат ГУ ПФУ в Харківській області вбачається, що сума сума недоотриманої пенсії (за дні життя) внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував пенсію за адресою: АДРЕСА_1 складає 88218,79 грн. Та зазначено, що сума недотриманої пенсії буде нарахована за три роки до дня звернення спадкоємця до управління з питань виплати, тому вказана сума 88218,79 грн буде відкоригована у зв1язку зі зміною періоду виплати (залежно від дня звернення спадкоємця).

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст ч. 3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Суд зазначає, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.07.2020 року по справі №750/8819/19 та від 20.02.2020 року по справі № 428/5418/18.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного їй спадкового майна.

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в реєстрі за № 10-227 від 25.09.2020 року (спадкова справа № 1154/2019) не оспорено та є чинним, а тому відмова Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області у виплаті пенсії спадкодавця спадкоємцю у повному обсязі є безпідставною.

За таких підстав, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь позивача грошові кошти, набуті ним в порядку спадкування за законом недоотриманої пенсії, яка належала за життя ОСОБА_2 в розмірі 19774,68 грн.

Також, суд вважає за необхідне окремо відзначити, що ця справа підлягала розгляду саме за правилами цивільного судочинства, адже предметом позовних вимог був захист цивільних (спадкових) прав спадкоємця на отримання належного їй спадкового майна, яке протиправно утримує у себе інша особа. При цьому, належним відповідачем за цими вимогами є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, адже за змістом статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» саме на Пенсійний фонд покладено, зокрема, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 червня 2018 року по справі № 527/346/16-ц.

Враховуючи викладене, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З поданих позивачем разом з позовною заявою доказів вбачається, що під час розгляду цієї справи позивачу надавалася правнича допомога ТОВ «Київський центр юридичної допомоги», що підтверджується такими доказами:

1) Договором про надання правничої допомоги №А-296 від 13.10.2020 року, за умовами якого позивачу надаються перелік юридичних послуг: представництво інтересів позивача в державних органах питань з пенсійних виплат та підготовка всіх необхідних документів, консультації (п. 1.2); вартість юридичних послуг становить 19300 грн.

2) Платіжними чеками про сплату юридичних послуг у сумі 9300 грн від 12.11.2020 та у сумі 10000,00 грн від 13.10.2020.

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу (правову) допомогу складає 19300,00 грн, та просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі.

Таким чином позивачем виконано вимоги ч. 1 ст. 134, ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За змістом пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування виходить з критерію реальності та необхідності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Оцінюючи надані позивачем докази в підтвердження обсягів понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що послуги, які надавались адвокатом, зазначені в попередньому розрахунку судових витрат, відповідають критеріям дійсності та необхідності, однак при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, проте не повною мірою відповідають принципу розумності розміру та пропорційності їх розміру по відношенню до складності справи.

Судом враховано, що зазначена справа розглядалася в порядку загального позовного провадження. Категорія справ про стягнення недоотриманої суми пенсії, набутої в порядку спадкування за законом, враховуючи предмет та підстави позову, сталість законодавство та судової практики щодо цих правовідносин, не є спором значної складності та не потребує дослідження великого обсягу доказів. Також суд враховує процесуальну поведінку відповідача, який подав відзив та заяву про розгляд справи за його відсутності, що не призвело до затягування розгляду справи. Також суд не може залишити поза увагою ціну позову у справі (19774,68 грн), у зв`язку з чим вартість послуг на правничу допомогу складає 97,59%, що не може бути розцінено судом як розумний розмір витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного, з урахуванням категорії справи, ціни позову, значення справи для сторін, рівня складності спірних правовідносин, обсягу наданих позивач послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, процесуальної поведінки сторін, принципів співмірності, розумності та пропорційності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу грошових коштів у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись ст. ст.1216, 1217, 1218 ЦК України, ст.ст.4, 6, 10, 12, 13, 81-83,95, 141, 263-264, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення недоотриманої суми пенсії, набутої в порядку спадкування за законом задовольнити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти, набуті в порядку спадкування за законом недоотриманої суми пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , в розмірі 19774,68 грн. (дев`ятнадцять тисяч сімсот сімдесят чотири гривні 68 копійок).

Стягнути за рахунок бюджет асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн. та інші судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, а всього судові витрати у розмірі 5840,80 грн (п`ять тисяч вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, , місцезнаходження: майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків.

Суддя О.В. Шишкін