Справа № 682/1310/25
Провадження № 2/682/855/2025
РІШЕННЯ
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючої - судді Маршал І.М.,
за участі секретаря судового засідання Захарчук С.П.,
представника позивача Ткаченко М.М.,
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Славута цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором. В обгрунтування позову вказував, що 30 серпня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит № 102912085, який підписано електронним підписом позичальника, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000 грн., зі сплатою 1,25% за кожен день користування кредитом.
17 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 17/12-2021-62 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржників, у тому числі за договором про споживчий кредит № 102912085.
10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір факторингу № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 102912085.
Крім того, 15 вересня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит № 3361424, який підписано електронним підписом позичальника, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3300 грн., зі сплатою 1,25% за кожен день користування кредитом.
28 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 28-12/2021-72 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржників, у тому числі за договором про споживчий кредит № 3361424.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 3361424.
Позивач вважає, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитних договорів, його заборгованість становить 77 158,41 грн. та складається з: 9 950,00 грн. -заборгованість за тілом кредиту, 66 438,41 грн. - заборгованість за відсотками; 770 грн заборгованість за комісіями.
З підстав викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача розмір вказаної забогованості у 77 158,41 грн. за кредитними договорами, витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Представник позивача ОСОБА_3 в режимі відеоконференції підтримала позовні вимоги та просила позов задоволити в цілому.
Представник відповідача ОСОБА_1 вказав, що відповідачем нараховано відсотки за користування кредитом з порушенням умов договорів про споживчий кредит, а саме, поза строками кредитування. Позов визнають частково - в межах розміру тіла кредиту та відсотків за користування кредитами у межах строків кредитування, в решті позову просив відмовити.
Заслухавши доводи представників сторін, вивчивши письмові докази, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
Судом встановлено, що 30 серпня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит № 102912085, який підписано електронним підписом позичальника, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000 грн., зі сплатою 1,25% за кожен день користування кредитом.
17 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 17/12-2021-62 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржників, у тому числі за договором про споживчий кредит № 102912085.
10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір факторингу № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 102912085.
Крім того, 15 вересня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит № 3361424, який підписано електронним підписом позичальника, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3300 грн., зі сплатою 1,25% за кожен день користування кредитом.
28 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 28-12/2021-72 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржників, у тому числі за договором про споживчий кредит № 3361424.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 3361424.
Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 ЦК Українивстановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформапційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмові формі. Якщо сторони домовилися укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовились про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно з вимогами ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).
Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощену процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлення в електронній формі.
За приписамист. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним і Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, встановленомустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію`визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положеннястатті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Встановлені судом фактичні обставини у справі, свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вище зазначених договорів, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно з абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідорк односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Статтею 610 ЦК Українивстановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним із видів порушення зобов`язання є простроченняневиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вище вказаними договорами не виконав у передбачений в договорах строк, кошти (суми позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основними зобов`язаннями, яка складається із суми позики: за договором, укладеним з ТОВ «Мілоан», № 102912085 від 30 серпня 2021 року - 6 650 грн., за договором № 3361424 від 15 вересня 2021 року - 3 300 грн.
Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту по вказаних договорах в загальній сумі становить 9 950,00 грн. і вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню.
Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за договором, укладеним з ТОВ «Мілоан», № 102912085 від 30 серпня 2021 року за період з 30 серпня 2021 року по 05 грудня 2021 року, та за договором, укладеним з ТОВ «Мілоан», № 3361424 від 15 вересня 2021 року, за період з 15 вересня 2021 року по 14 грудня 2021 року, підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
За положеннями статтей 1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язани й повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже припис абзацу 2 ч. 1ст. 1048 ЦК Українипро виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладених між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та відповідачем кредитних договорів фінансовою установою позичальнику було надано суми позики, а останній зобов`язувався повернути надані позики у повному обсязі у визначені договорами строки: за договором № 102912085 від 30 серпня 2021 року - до 29 вересня 2021 року, за договором № 3361424 від 15 вересня 2021 року - до 15 жовтня 2021 року.
Таким чином, позикодавець (первісний кредитор) відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погоджених сторонами строків кредитування, оскільки після закінчення таких строків у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договорами проценти.
Досліджені судом розрахунки заборгованості свідчать про те, що визначені позивачем до стягнення суми заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включають періоди, які виходять за межі строків кредитування передбачених кредитними договорами.
У постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18).
Також у Постанові від 4 лютого 2020 року у справі N 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за користування кредитом за вказаними кредитними договорами у розмірі:
- за договором, укладеним з ТОВ «Мілоан», № 102912085 від 30 серпня 2021 року за період з 30 серпня 2021 року по 29 вересня 2021 року - 2625,00 грн. (пункти 1.3, 1.4, 1.5.2. Договору);
- за договором, укладеним з ТОВ «Мілоан», № 3361424 від 15 вересня 2021 року за період з 15 вересня 2021 року по 15 жовтня 2021 року - 1237,50 грн. (пункти 1.3, 1.4, 1.5.2. Договору).
Разом з тим з відповідача на користь позивача стягненню підлягає заборгованість за комісією за надання кредиту в розмірі 770,00 грн., що передбачена п. 1.5.1 Договору № 102912085 від 30 серпня 2021 року та яку позивач просить стягнути з відповідача.
Отже, викладене дає підстави для висновків, що з відповідача на користь позивача стягненню підлягає 14 582,50 грн.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.
Так, на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу позивачем долучено до матеріалів позовної заяви копії договору про надання правничої допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, заявки про надання юридичної допомоги № 417 від 01.04.2025 року, витягу з акту № 9 про надання юридичної допомоги від 30.04.2025 року.
Згідно з витягом з акту № 9 про надання юридичної допомоги від 30.04.2025 року до Договору про надання правничої допомоги№ 01-07/2024 від 01.07.2024 року ТОВ «Коллект Центр»отримало правові послуги від Адвокатського об`єднання "Лагал Ассістанс" на загальну суму 25 000 грн.
З огляду на часткове задоволення позову, пропорційно до розміру заявлених вимог до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає 457,81 грн. сплаченого позивачем судоовго збору та 4 725 грн. витрат на правову допомогу.
Керуючись ст.ст.10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 549, 551, 610, 611, 626, 627, 628, 638, 1048-1049, 054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України, суд,-
Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість:
- за кредитним договором № 102912085 від 30 серпня 2021 року в розмірі 10 045,00 грн.;
- за кредитним договором № 3361424 від 15 вересня 2021 року в розмірі 4 537,50 грн., а всього 14 582,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 457,82 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 725 грн.
В решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції.

Суддя Маршал І. М.