К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року місто Київ

справа № 753/11755/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/11992/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Камільовського Валентина Валентиновича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Котвицького В.Л., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 20.02.2019 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано судовий наказ у справі № 753/1737/19, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.01.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі заяви позивача від 04.03.2019 № 6396 на виконання вказаного судового наказу Головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції Шпаком О.І. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 від 11.05.2019, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження.

В подальшому, на підставі клопотання представника відповідача від 11.03.2021 матеріали виконавчого провадження було направлено до Володарського районного відділу державної виконавчої служби, за місце реєстрації відповідача.

Вказане призвело до суттєвого зменшення розміру стягуваних із відповідача аліментів, яких не вистачало на утримання дитини, у зв`язку із чим 01.02.2023 позивач звернулася до Дарницького районного суду міста Києва із позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів та рішенням від 08.11.2023 у справі №753/1682/23, із змінами мотивувальної частини в редакції постанови Київського апеляційного суду від 26.03.2024, яким позовну заяву задоволено частково, змінено спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 11.02.2019 у справі № 753/1737/19 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 500,00 грн. щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, в процесі виконання судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 20.02.2019 у справі № 753/1737/19 у відповідача систематично виникала заборгованість зі сплати аліментів у зв`язку із неповною та несвоєчасною оплатою. Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за період з 18.01.2019 по 01.04.2024, приєднаним до листа Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області №101944 від 13.05.2024, відповідно до якого заборгованість по аліментах становить 5800,51 грн.

У зв`язку з чим, позивач просила суд стягнути з відповідача пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2019 року по квітень 2024 року в розмірі 60 861,92 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 60 861,92 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19 500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Камільовський В.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що не погоджуючись з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, здійсненого державним виконавцем, позивач не оскаржувала такий розрахунок.

Вважає, що розрахунок пені зроблений позивачем не є належним, оскільки не містить в собі інформації стосовно того, коли грошові кошти надійшли від відповідача на рахунок ДВС. Надходження коштів від ДВС до стягувача може відбуватися пізніше, ніж надходження коштів від боржника до ДВС. Тому, на думку відповідача, відображення у розрахунку неустойки (пені) дат перерахування коштів ДВС на користь позивача та як наслідок розбіжність між розрахунком заборгованості та розрахунком пені було підставою для відмови у стягненні сум, визначених позивачкою.

Вказує, що відповідач жодним чином не ухилявся від виконання свого обов'язку зі сплати аліментів. На сьогоднішній день на утриманні відповідача також перебуває його дружина та син. Розмір пені, яку суд першої інстанції вирішив стягнути із відповідача є непомірно високою.

Крім того вказує, що в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції наявна невідповідність співвідношення заборгованості зі сплати аліментів та пені, що призвело до значного завищення останньої.

Посилається на те, що розмір витрат на правничу допомогу - 19 500 грн. є неспівмірним зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, адже підготовка справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи. Дана справа не є складною, а витрати не відповідають критерію реальності та розумності розміру. Справа розглядалася в порядку спрощеного провадження, без виклику сторін і представником позивача фактично у процесі розгляду справи було подано лише два процесуальних документи - позовну заяву та відповідь на відзив. Відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції подавалася заява про зменшення заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу, яка судом була повністю проігнорована.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Воропай Т.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив прострочення сплати аліментів на утримання сина, не надав суду належних доказів вжиття ним заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів, тому вимоги є обгрунтованими.

Такі висновки суду першої інстанції грунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 07.03.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що складено актовий запис № 366. У шлюбі у сторін народилася спільна дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 24.06.2019 року.

Дарницьким районним судом м. Києва 20.02.2019 видано судовий наказ у справі № 753/1737/19, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.01.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі заяви позивача від 04.03.2019 № 6396 на виконання вказаного судового наказу Головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції Шпаком О.І. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 від 11.05.2019, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження.

На підставі клопотання представника відповідача від 11.03.2021 матеріали виконавчого провадження було направлено до Володарського районного відділу державної виконавчої служби, за місце реєстрації відповідача.

Дарницьким районним судом міста Києва було ухвалено рішення від 08.11.2023 у справі №753/1682/23, із змінами мотивувальної частини в редакції постанови Київського апеляційного суду від 26.03.2024, яким позовну заяву задоволено частково, змінено спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 11.02.2019 у справі № 753/1737/19 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3500,00 грн. щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, в процесі виконання судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 20.02.2019 у справі № 753/1737/19 у відповідача систематично виникала заборгованість зі сплати аліментів у зв`язку із неповною та несвоєчасною оплатою. Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за період з 18.01.2019 по 01.04.2024, приєднаним до листа Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області №101944 від 13.05.2024, відповідно до якого заборгованість по аліментах становить 5800,51 грн.

Позивачем вираховано неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення, але не більше 100 відсотків заборгованості, а саме у розмірі - 60 861,92 грн., що підтверджується наданим до суду розрахунком неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 11.05.2019.

Отримавши розрахунок заборгованості та проаналізувавши його у сукупності із випискою по картковому рахунку позивача було встановлено певні невідповідності, на підставі чого 16.05.2024 року позивач звернулась до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області із проханням про надання документально підтвердженої інформації про дати надходження на рахунок органу державної виконавчої служби аліментних платежів, сплачених боржником на утримання дитини на виконання виконавчого листа №753/1737/19 від 20.02.2019, виданого Дарницьким районним судом м. Києва, за період з 18.01.2019 по травень 2024 року.

У відповідь надійшов лист Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області №108661 від 23.05.2024, до якого приєднано копії платіжних доручень про сплату аліментів на рахунок стягувача за період з березня 2021 по 01.04.2024.

Проаналізувавши розрахунок заборгованості, платіжні доручення, а також виписку із карткового рахунку стягувача від 16.05.2024 № MK2ODKB39I83VNHC, було встановлено наступне:

- у розрахунку заборгованості за січень 2021 року у колонці «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» зазначено - 11 324,00 грн., водночас, як вбачається із виписки із карткового рахунку стягувача, 14.01.2021 на рахунок стягувача надійшов платіж у розмірі - 3 000, 00 грн., тоді як сума платежів у розмірі - 11 324,30 грн. надійшла на рахунок стягувача у лютому 2021 року, а саме: 05.02.2021 - 3000,00 грн., 23.02.2021 - 8324, 30 грн. Отже, наведений у розрахунку головного державного виконавця платіж у сумі 11 324,00 грн. надійшов стягувачу у лютому 2021 року, тоді як в січні 2021 року стягувачу надійшов платіж - 3 000,00 грн.;

- у розрахунку заборгованості за лютий 2021 року у колонці «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» зазначено - 989,22 грн, однак, у лютому 2021 на рахунок стягувача надійшли наступні платежі: 05.02.2021 - 3 000,00 грн., 23.02.2021 - 8 324,30 грн., тоді як платіж у сумі 989, 22 грн. не надходив взагалі;

- у розрахунку заборгованості за червень 2021 року у колонці «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» зазначено - 3 172,00 грн., водночас на рахунок стягувача у червні 2021 року надійшли наступні платежі: 03.06.2021- 3 172,00 грн. та 04.06.2021 - 2 450,00 грн. Таким чином, платіж на суму 2450,00 грн. помилково не був врахований виконавцем у червні 2021 року;

- у розрахунку заборгованості за вересень 2021 року у колонці «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» зазначено - 2 450,00 грн., водночас, 09.09.2021 року на рахунок стягувача було направлено - 2 530,00 грн.;

- у розрахунку заборгованості за жовтень 2021 року у колонці «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» зазначено - 5 040,00 грн., однак, 13.10.2021 на рахунок стягувача було перераховано платіж у розмірі - 2 510,00 грн., інші платежі у вказаному місяці не надходили взагалі;

- у розрахунку заборгованості за березень 2023 року у колонці «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» зазначено - 3000,00 грн., однак, будь-які платежі за березень 2023 року від державної виконавчої служби або від боржника - відсутні. Таким чином, у березні 2023 року на рахунок стягувача платіж у сумі 3 000, 00 грн. - не надходив;

- у розрахунку заборгованості за квітень 2023 року у колонці «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» зазначено - 1416, 50 грн., однак платіж у розмірі 1416, 50 грн. був направлений на рахунок стягувача - 02.06.2023. В свою чергу випискою із карткового рахунку стягувача підтверджується, що 07.04.2023 на її рахунок надійшов платіж у розмірі - 3 000,00 грн.;

- у розрахунку заборгованості за травень 2023 року у колонці «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» зазначено - 2370,08 грн., однак платіж на суму 2370,08 грн. був направлений на рахунок стягувача - 08.06.2023, тоді як у травні 2023 на рахунок стягувача ані від державної виконавчої служби, ані від боржника жодні платежі не надходили, що підтверджується випискою із карткового рахунку стягувача та наданими головним державним виконавцем платіжними дорученнями, оскільки платіжне доручення за травень 2023 року - відсутнє;

- у розрахунку заборгованості за червень 2023 року у колонці «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» зазначено - 1 744,00 грн, однак на рахунок стягувача було направлено наступні платежі: 02.06.2023 - 1 416, 50 грн., 08.06.2023 - 2 370,08 грн., 26.06.2023 - 1 744,00 грн. Таким чином, у червні 2023 року на рахунок стягувача, окрім платежу - 1 744,00 грн., надійшли також платежі у сумах - 1416,50 грн. та 2370,08 грн.;

- у розрахунку заборгованості за січень 2024 року у колонці «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» зазначено - 6598,00 грн., однак, 10.01.2024 на рахунок стягувача було направлено платіж у розмірі - 5 000,00 грн., інші платежі у січні 2024 року на рахунок стягувача - не надходили.

З метою усунення вказаних недоліків та отримання достовірного Розрахунку заборгованості представник позивача звернулася до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області із адвокатським запитом від 05.06.2024 із проханням про надання повторного розрахунку заборгованості із урахуванням даних, викладених у платіжних дорученнях та виписці із карткового рахунку позивача. Однак, листом №119122 від 10.06.2024 було відмовлено.

Таким чином, позивачем проведено розрахунок неустойки (пені) на підставі Розрахунку заборгованості із урахуванням платіжних доручень про сплату аліментів на рахунок стягувача за період з березня 2021 по 01.04.2024, приєднаних до листа Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області № 108661 від 23.05.2024 року та виписки із карткового рахунку Позивача від 16.05.2024 року № MK2ODKB39I83VNHC.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною другою статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта статті 155 СК України).

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (див.: пункт 8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), пункт 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 на підставі судового наказу Дарницького районного суду міста Києва від 20.02.2019 мав сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.01.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

В подальшому, Дарницьким районним судом міста Києва було ухвалено рішення від 08.11.2023 у справі №753/1682/23, із змінами мотивувальної частини в редакції постанови Київського апеляційного суду від 26.03.2024, яким позовну заяву задоволено частково, змінено спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 11.02.2019 у справі № 753/1737/19 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 500,00 грн. щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він у добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів.

Отже, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Згідно розрахунку, наданого ОСОБА_2 сума пені становить 60 861,92 грн.

ОСОБА_1 під час розгляду справи судом першої інстанції не надав належних і допустимих доказів на спростування розміру заборгованості зі сплати аліментів та доказів того, що така заборгованість виникла не з його вини. Вказане є його процесуальним обов`язком відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 18 квітня 2025 року у справі № 932/541/23 (провадження № 61-185св25) зроблено висновок про те, що визначення справедливого та розумного розміру пені при застосуванні конструкції зменшення розміру пені належить до суддівського розсуду. Суд має забезпечити, щоб зменшення пені не порушувало права одержувача аліментів, але водночас не створювало надмірного фінансового навантаження для платника аліментів. Пеня має бути співрозмірною з правопорушенням (зокрема, прострочення, невиконанням зобов`язань, наявність/відсутність часткової оплати). Розмір пені має залишатися співрозмірним із розміром основного зобов`язання, тому суд не може зменшувати пеню до такої міри, що виключала б її роль як «стимулу» для своєчасного виконання аліментних зобов`язань.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам, вимогам та запереченням сторін за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, у зв`язку з чим дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 60 861,92 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не оскаржувала розрахунок заборгованості по аліментам, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи не спростовують того факту, що заборгованість була наявна, доказів належного виконання відповідачем обов`язку щодо сплати аліментів матеріали справи також не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок пені зроблений позивачем не є належним, оскільки не містить в собі інформації стосовно того, коли грошові кошти надійшли від відповідача на рахунок ДВС, колегія суддів вважає безпідставними, так як відповідачем не спростовано жодним доказом наданий позивачкою розрахунок.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що відповідач жодним чином не ухилявся від виконання свого обов`язку зі сплати аліментів та що на утриманні відповідача також перебуває його дружина та син, а розмір пені, яку суд першої інстанції вирішив стягнути із відповідача є непомірно високою, не спростовують висновків суду щодо наявності підстав для стягнення пені.

Разом з тим, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги в частині вирішення судом питання про стягнення витрат на правову допомогу у заявленому позивачкою розмірі.

Так, згідно із частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Зазначена правова позиціє є незмінною, вона безпосередньо передбачена положеннями пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, загальний розмір судових витрат, понесених позивачем у даній справі на професійну правничу допомогу становить - 19 500,00 грн., що підтверджується: актом прийому-передачі наданих послуг від 13.06.2024 за угодою про надання правової допомоги від 09.05.2024, що був приєднаний до позовної заяви та підтверджує факт понесених позивачем судових витрат, пов`язаних із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 8500,00 грн. та актом прийому-передачі наданих послуг від 05.09.2024 за угодою про надання правової допомоги від 09.05.2024, який підтверджує факт понесених позивачем судових витрат, пов`язаних із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000,00 грн.

У відзиві на позов представник відповідача висловив заперечення щодо заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу. Крім того, представник відповідача подав клопотання про зменшення заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу (а.с. 159-160) до 3000 грн. Клопотання мотивовано тим, що розмір витрат на правничу допомогу, який просить стягнути позивачка є неспівмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на дання таких послуг, адже підготовка позову не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи. Справа не є складною, а витрати не відповідають критерію реальності та розумності.

Вказане клопотання не було враховано судом першої інстанції при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу, у зв'язку з чим помилково зазначено у рішенні, що відповідач не заявляв про зменшення витрат на правничу допомогу.

У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи характер правовідносин у цій справі, клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Воропай Т.І. послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що на користь ОСОБА_2 підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу необхідно змінити, зменшивши розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 до 8 000,00 грн., в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Камільовського Валентина Валентиновича задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2025 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу змінити, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 до 8 000 грн.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: