Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді - Колочко О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Покровського районного суду міста Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на її користь аліментів на повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду, на весь період непрацездатності.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До досягнення сином повноліття, за рішенням суду, з відповідача стягувалися аліменти на користь позивача. Після досягнення сином повноліття відповідач не бажає добровільно надавати фінансову допомогу на утримання сина, який є непрацездатним. Вказала, що у зв`язку з тим, що сину встановлена перша А група інвалідності (інвалідність з дитинства) він є непрацездатним. Вказала, що син проживає разом із позивачем, перебуває на її утриманні, проте коштів на його утримання не вистачає, оскільки за станом здоров`я сину постійно необхідні кошти на дорого вартісне лікування та реабілітацію, на придбання речей (спеціальних і виготовлених на замовлення, у зв`язку з наслідками захворювання). Зазначила, що вона отримує грошову допомогу від управління праці та соціального захисту населення, проте отримуваних нею коштів не вистачає, і вона не може самостійно забезпечити необхідні потреби сина. У зв`язку з тим, що син потребує постійного догляду вона не має можливості працевлаштуватися. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою судді від 24 вересня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, роз`яснено учасникам їх права, порядок та строки подачі заяв по суті спору, роз`яснено право клопотати про розгляд справи з повідомленням сторін.

Відповідач та третя особа не скористалися своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та пояснень відповідно.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з 17 лютого 2007 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 28.03.2011, що набрало законної сили 07.04.2011 (а.с.9,10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого в свідоцтві про народження записані: батько- ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно 14.06.2017 (а.с.11).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 19 жовтня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% від щомісячного прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, щомісячно, починаючи з 30 вересня 2010 року до виповнення дитині повноліття (а.с.12).

Позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13,18).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.26).

Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №233/25/1332/Р від 11.08.2025 встановлено, що у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наявне захворювання нервової системи з незворотними значно вираженими руховими (неможливість стояти, ходити), мовними, зоровими порушеннями, які призвели до значного обмеження здатності до трудової діяльності 3 ступеню, пересування 3 ступеню, самообслуговування 3 ступеню, орієнтації 3 ступеню, контролю поведінки 3 ступеню, навчання 3 ступеню. ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду. Потребує вжиття заходів соціального захисту, а саме послуги з реабілітації: соціальної, медичної, спортивної. ОСОБА_3 встановлена перша (І), підгрупи А група інвалідності (інвалідність з дитинства), з 20.06.2025 та безстроково. Дата настання інвалідності 01.09.2008 (а.с.15-16).

Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 08.09.2025, встановлено, що ОСОБА_3 призначена державна соціальна допомога з 20.06.2025 та безстроково (а.с.17).

Згідно із Реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форми ОК-7 від 10.09.2025 встановлено, що у період з січня 2025 року по червень 2025 року позивач ОСОБА_1 отримала від Управління праці та соціального захисту населення виконкому Покровської районної в місті ради (код 03192326) грошову допомогу у розмірі 45066,67 гривень (а.с. 19-21).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин: дочка або син є непрацездатними, непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги, наявність у батьків можливості надати таку допомогу.

Таким чином, СК України зобов`язує батьків утримувати своїх непрацездатних дітей з інвалідністю навіть якщо вони досягли повноліття.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Отже законодавство виділяє три основні види непрацездатності: непрацездатність за віком; непрацездатність за станом здоров`я та непрацездатність у зв`язку із входженням особи до групи осіб, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Для наведеної норми важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров`я, тобто наявність у дитини статусу особи з інвалідністю.

Особою з інвалідністю визнається особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»). Подібне визначення осіб з інвалідністю міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Для застосування правил статті 198 СК України не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги - пенсій та допомог у зв`язку з інвалідністю. Батьки не будуть зобов`язані утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Отже, відповідно до ст. 198, 200 СК України при встановленні тієї обставини, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним сином, дочкою, доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 459/1381/18.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява №31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Сімейний Кодекс України не містить поняття «повнолітня непрацездатна дитина».

Згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Відповідно до абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Суд встановив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний особою з інвалідністю І групи, підгрупи А.

Положення ч. 3 ст. 75 СК України відносять до категорії «непрацездатні» особи, зокрема осіб з інвалідністю I, II чи III групи.

Отже, повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні ст. 198 СК України є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (таке ж тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014).

За приписами ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон) особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється І, ІІ чи ІІІ група інвалідності (ч. 3 ст. 7 Закону).

Судом встановлено, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 є особою з інвалідністю І групи, підгрупи А (інвалідність з дитинства) безстроково. Проживає з позивачем, за станом свого здоров`я ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду.

Відповідачем не надано суду доказів неможливості надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи обставини справи, зокрема те, що повнолітній непрацездатний ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю, знаходиться на її утриманні, відповідачем не надано до суду доказів неможливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому непрацездатному сину, який є особою з інвалідністю І групи, підгрупи А, обов`язок обох батьків утримувати повнолітнього сина, вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність,щомісячно, починаючи стягнення з 12 вересня 2025 року, на весь період непрацездатності сина, тобто протягом усього терміну встановлення йому інвалідності.

Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 7, 75, 182, 198, 200, 201 СК України, ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258-259, 263, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментівзадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність,щомісячно, починаючи стягнення з 12 вересня 2025 року, на весь період непрацездатності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто протягом усього терміну встановлення йому інвалідності.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовій збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Рішення про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць, допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено та підписано 24 жовтня 2025 року.

Суддя: О. В. Колочко