Справа № 134/470/25
Провадження № 22-ц/801/2443/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лабай О. В.
Доповідач:Матківська М. В.
УХВАЛА

21 жовтня 2025 рокуСправа № 134/470/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Матківської М. В.,

суддів: Копаничук С. Г., Сопруна В. В.,

розглянувши заяву про самовідвід судді, що входить до складу колегії суддів Сопруна В. В.

при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2025 року у цивільній справі № 134/470/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

У провадженні Вінницького апеляційного суду перебуває зазначена апеляційна скарга.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 жовтня 2025 року визначено суддів, які входять до складу колегії для перегляду даної справи, а саме: головуючий - суддя Матківська М. В., судді Копаничук С. Г., Сопрун В. В.

21 жовтня 2025 року суддя, який входить до складу колегії суддів Сопрун В. В., подав заяву про самовідвід з тих підстав, що його син ОСОБА_3 є адвокатом та 01 березня 2025 року уклав з ПрАТ «ПК «Поділля» договір про надання правничої допомоги №654/20. Кінцевим бенефіціаром ПрАТ «ПК «Поділля» є ОСОБА_4 . Власником акцій ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» є ТОВ «Укрпромінвест-Агро», кінцевим бенефіціаром якого був ОСОБА_2 , а наразі є ОСОБА_4 , який водночас є близькою особою сторін у цій цивільній справі.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (її) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється.

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з, зокрема, об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (іншими словами чи не викликала поведінка судді об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача) («Fey проти Австрії», рішення від 24 лютого 1993 року, Series A №255, пп. 28 та 30, «Wettstein проти Швейцарії», №33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Як зазначено у Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, наголошено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Беручи до уваги викладене, з метою забезпечення достатніх гарантій виключення будь-яких сумнівів у безсторонності судді, який входить до складу колегії суддів, при розгляді цієї справи, як в учасників справи, так і у сторонніх спостерігачів, з огляду на загальні засади цивільного судочинства, враховуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Бангалорських принципів поведінки суддів, позиції Європейського суду з прав людини щодо об`єктивності суду при розгляді справи, колегія суддів вважає, що заявлений самовідвід судді, який входить до складу колегії суддів, ОСОБА_3 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 36, 37, 39, 40, 41 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву про самовідвід судді, який входять до складу колегії суддів Сопруна В. В. задовольнити, відвівши його від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2025 року у цивільній справі № 134/470/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Справу передати на повторний автоматизований розподіл відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіС. Г. Копаничук
В. В. Сопрун