Номер провадження: 22-ц/813/6745/25
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Черевиченко Неллі Анатоліївна,

на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2025 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

В травні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 червня 2008 року по 19 січня 2025 року, визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; машиномісце № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 ; машиномісце № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_3 ; квартири АДРЕСА_4 , та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частин зазначеного майна.

25 червня 2025 року ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначила, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Зазначає, що ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 6 червня 2025 року по справі № 522/11625/25 відкрите провадження у справі та відмовлено у забезпеченні позову. Зазначає, що підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпеченні позову головуючим зазначено, що суд не вбачає підстав для забезпечення позову обраним позивачем способом в межах пред?явлених позовних вимог, оскільки з обставин даної справи не вбачається, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заявник посилається, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 28 травня 2025 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В., реєстровий номер 2962 відповідачем по справі ОСОБА_1 здійснено відчуження квартири під номером «153», що розташована за адресою: АДРЕСА_5 громадянці ОСОБА_4 .

Тобто, посилання позивача щодо можливості потенційного відчуження спірної квартири повністю виправдалися, а тому висновок суду щодо недоведеності підстав для застосування заходів забезпечення позову є хибним.

ОСОБА_2 просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на наступні об`єкти нерухомого майна: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 ; 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_3 .

Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 30 червня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Карпенко В.І. про забезпечення позову за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя задовольнив. Наклав арешт на наступні об`єкти нерухомого майна: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 ; 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_3 .

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, керуючись положеннями ч. 1, 2 ст. 149, 150 ЦПК України, за наявності підстав для забезпечення позову обраним позивачем способом в межах пред`явлених позовних вимог, оскільки дійсно відбулось відчуження одного з спірних об`єктів нерухомості, існує імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів у разі задоволення позову, враховуючи те, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення, дійшов висновку що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Черевиченко Н.А., просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2025 року по справі 522/11625/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, про забезпечення позову, якою суд наклав арешт на наступні об`єкти нерухомого майна: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 ; 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_3 . Винести нову ухвалу, якою в забезпеченні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що квартиру АДРЕСА_6 , машиномісце № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 , машиномісце № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_3 , відповідач придбав за власні кошти не перебуваючи у шлюбі і тому має право на розпорядження цим майном на власний розсуд.

Зазначає, що 25 червня 2025 року відповідно до договорів дарування ОСОБА_1 подарував ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 , машиномісце № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 , машиномісце № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договорів та витягами з державного реєстру речових прав.

Що стосується квартири АДРЕСА_1 , яка була придбана за власні кошти відповідача та також є його особистою власністю в якій він проживає разом з сином ОСОБА_6 , зазначає, що позивачка ніякого відношення до цієї квартири не має, оскільки шлюбних відносин у відповідача з позивачкою не було, позивач мати спільних з відповідачем дітей, яких відповідач повністю забезпечує.

Вважає, що судом не було всебічно та ретельно розглянуто докази, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог в забезпеченні позову.

Скаржником, який звернувся за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» з апеляційною скаргою, виконанні вимоги ч. 7 ст. 43 ЦПК України щодо надсилання копії апеляційної скарги разом з додатками іншим учасникам справи.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 08.08.2025 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, роз`яснив ОСОБА_2 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 копію ухвали про відкриття провадження від 08.08.2025 року отримала 09.08.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження від 08.08.2025 року отримала 09.08.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 повістку отримала 15.09.2025 року о 21:26:06 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_2 повістку отримала 15.09.2025 року о 21:26:07 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та надано письмові пояснення по справі.

Представник скаржника адвокат Черевиченко Н.А. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено переляк видів забезпечення позову. Так, позов забезпечується шляхом: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційний суд зауважує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «…під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

З матеріалів справи вбачається, що в травні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 червня 2008 року по 19 січня 2025 року, визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; машиномісце № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 ; машиномісце № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_3 ; квартири АДРЕСА_4 , та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частин зазначеного майна.

Отже предметом позову у справі є встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя.

ОСОБА_2 в заяві про забезпечення позову вказувала, що ухвалою від 06.06.2025 року суд першої інстанції відмовив їй у задоволення заяви про забезпечення позову, через відсутність підстав для забезпечення позову. Проте, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 28 травня 2025 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В., реєстровий номер 2962 відповідачем по справі ОСОБА_1 було здійснено відчуження квартири під номером «153», що розташована за адресою: АДРЕСА_5 громадянці ОСОБА_4 , отже висновок суду щодо недоведеності підстав для застосування заходів забезпечення позову є хибним.

ОСОБА_2 просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на наступні об`єкти нерухомого майна: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 ; 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_3 .

Як підставу для звернення до суду із заявою про забезпечення позову позивач зазначила, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, а також ускладнить ефективний захист прав за якими вона звернулася до суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у cправі № 908/2382/21 вказано, що «за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам».

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Невжиття вказаних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити в подальшому виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 , як власника квартири, оскільки обтяжене майно фактично перебуває у його володінні, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Апеляційний суд враховує, що існує ризик відчуження майна відповідача, що в подальшому може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, враховуючи поведінку відповідача, яким 28 травня 2025 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В., реєстровий номер 2962 було здійснено відчуження квартири під номером «153», що розташована за адресою: АДРЕСА_7 .

Пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України свідчить про те, що позов можна забезпечити накладенням арешту виключно на майно відповідача, яке знаходиться у нього чи перебуває в інших осіб, або яке підлягає передачі йому.

Забезпечувати позов шляхом накладення арешту на майно, яке на праві власності належить іншій особі не можна.

Представник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказувала, що станом на дату ухвалення судового рішення судом першої інстанції про накладення арешту на майно, зокрема, на квартиру АДРЕСА_2 , машиномісце № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 , машиномісце № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_3 , воно належить іншій особі.

При цьому, скаржник долучив до апеляційної скарги докази належності квартири АДРЕСА_2 , машиномісця № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 , машиномісця № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 .

Зокрема, скаржником надано договори дарування від 25 червня 2025 року відповідно до яких ОСОБА_1 подарував ОСОБА_5 зазначене майно, так згідно витягу з Державного реєстру речових прав 432842100, витягу з Державного реєстру речових прав 432853795, витягу з Державного реєстру речових прав 832858621 від 25.06.2025 року квартира АДРЕСА_2 , машиномісце № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 , машиномісце № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_3 , належать на праві власності ОСОБА_5 .

У постанові Верховного Суду від 30 липня 2025 року у справі № 752/22157/20 під час вирішення питання про можливість застосування заходів забезпечення позову щодо майна особи, яку не залучено до участі у справі, зазначено, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно допускається лише щодо майна, яке належить відповідачу. Накладення арешту на майно третьої особи, яка не є стороною у справі, є неправомірним та порушує права власника такого майна, навіть якщо ця особа в подальшому була залучена до участі у справі як третя особа. Факт залучення власника майна як третьої особи не є підставою для обтяження його майна, оскільки правові підстави для арешту майна існують лише щодо майна відповідача.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , машиномісце № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 , машиномісце № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_3 , суд першої інстанції не встановив, що на дату постановлення ухвали про забезпечення позову вказане майно належало не відповідачу, а іншій особі, внаслідок чого дійшов до помилкового висновку про задоволення заяви в цій частині вимог.

Перевіривши доводи заявника, установивши, що між сторонами дійсно існує спір щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, врахувавши, що відсутність обтяження нерухомого майна може призвести до зміни власника майна, яке належить ОСОБА_1 , та вплинути на виконання рішення суду, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову в частині накладення арешту на 1/2 частину нерухомого майно, що належить ОСОБА_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 . Такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та не порушує прав і законних інтересів інших осіб, і не призведе до невиправданого обмеження прав ОСОБА_1 .

Слід зауважити, що обраний ОСОБА_2 вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 , оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпорядження ним.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Черевиченко Неллі Анатоліївна, підлягає частковому задоволенню, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2025 року слід скасувати в частині накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 ; 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_3 та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 , від імені якої діє представник Карпенко В.І., про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 ; 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_3 , відмовити. В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Черевиченко Неллі Анатоліївна, задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2025 року в частині накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 ; 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_3 скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 ; 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_3 , відмовити.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко