Справа №442/6744/25
Провадження №2-о/442/496/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого судді Гарасимків Л.І.

за участю секретаря судового засідання Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобич цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: ОСОБА_2 , Служби у справах дітей Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановив:

Заявник звернувся із заявою в порядку окремого провадження, просить встановити факт самостійного виховання та утримання малолітньої дитини : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що заявник та заінтересована особа - ОСОБА_2 проживали разом протягом тривалого часу. Під час спільного проживання в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник з сином ОСОБА_4 постійно проживають у будинку по АДРЕСА_1 . Зокрема, син ОСОБА_4 зареєстрований та проживає з батьком у вказаному будинку з 20.05.2025 року і по даний час. Заінтересована особа ОСОБА_2 з сином не спілкується, не займається його вихованням, не надає жодних коштів на утримання дитини. Заявник самостійно дбає про розвиток та здоров`я сина ОСОБА_4 , супроводжує дитину до лікаря, на профілактичні огляди, що підтверджується висновком лікаря - спеціаліста від 28.05.2025 року та квитанціями про оплату медичних послуг. Мама дитини декілька місяців не цікавиться сином ОСОБА_4 . Заявник як батько самостійно без участі матері виховує та утримує сина, дбає про його духовний, психологічний, моральний та соціальний розвиток, забезпечує виховання сина, самостійно його утримує та забезпечує. Встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітнього сина ОСОБА_5 потрібне для виникнення в майбутньому його особистих прав та можливості безперешкодної їх реалізації. Крім того, окрім батька дитиною не має кому займатися і виховувати його, утримувати. Заявник залишився для дитини єдиним з батьків, який самостійно утримує сина та його виховує і відповідно до положення Закону № 3633-ІХ, який набрав чинності 18 травня 2024 року, має право на застосування до нього вказаної норми закону, тобто право на відстрочку від мобілізації. Просить заяву задоволити.

Ухвалою від 11.09.2025 в зазначеній справі відкрито провадження. Встановлено представнику заінтересованої особи п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на заяву. Також заявнику встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а представнику заінтересованої особи п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи

Дана ухвала надсилалась сторонам по справі.

В судове засідання заявник не з`явився, однак подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Заінтересована особа: ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про слухання справи у її відсутності, заявлені вимоги визнає, просить заяву задоволити.

Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області в судове засідання не з`явився, подавши суду заяву про проведення розгляду справи без участі представника, проти задоволення заявлених вимог, не заперечують.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа - ОСОБА_2 проживали разом протягом тривалого часу, під час спільного проживання в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається із Витягу з Реєстру територіальної громади від 20.10.2023р., ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається із Витягу з Реєстру територіальної громади від 20.05.2025р., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із Відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 16.07.2025р., ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із Медичного Свідоцтва про народження №42 від 23.01.2025р., ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 народила хлопчика.

Як вбачається із Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30.01.2025р., виданог виконавчим комітетом Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками в свідоцтві зазначені : ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Судом встановлено, що даний спір не пов`язаний з вирішенням спору про право. Беззаперечно встановлено, що заявник ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому заявлена вимога є підставною в повній мірі та така, що підтверджуються належними доказами.

Згідно з ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціальною забезпечення судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність виховання дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язані; брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Велика Палата Верховного суду у своїй ухвалі від 19.03.2025, відступивши від правового висновку, викладеного Великою палатою Верховного Іуду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22, зробила правовий висновок про те, що справи про встановлення факту самостійно виховання дитини слід розглядати за правилами окремого провадження, вказавши:

Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» підпункт «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ викладено в такій редакції: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Зміненою частиною дванадцятою статті 26 Закону № 2232-ХІІ, зокрема, передбачено, що під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Колегія суддів посилалась на те, що диспозиція частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ зі змінами містить імперативний припис стосовно того, що підстава для звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду. Водночас, за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 провадження № 14-132цс23), факт самостійного виховання дитини одним із батьків не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право між батьками дитини, який за загальним правилом може вирішуватися у позовному провадженні.

Колегія суддів вважала, що в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. За відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством установлення такого факту в судовому порядку висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно можливості розгляду заяви про встановлення факту самостійного виховання дитини лише в межах справи за наявності спору між батьками щодо зміни обсягу їх батьківських прав та обов`язків суперечить правовій меті Закону № 2232-ХІІ у частині звільнення з військової служби осіб, які самостійно виховують та утримують дітей, у якому в статті 26 зазначено вичерпний перелік документів, які підтверджують наявність підстав для звільнення, зокрема рішення суду про самостійне виховання та утримання дитини».

На переконання колегії суддів, конкретно в цьому випадку законодавством передбачена така підстава для звільнення військовослужбовця з військової служби, як рішення суду про самостійне виховання та утримання дитини, а отже є необхідність уточнити висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23). за змістом якого факт самостійного виховання дитини матір`ю (батьком) не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим такі заяви слід залишати без розгляду».

Враховуючи те, що встановлення факту породить для заявника юридичні наслідки, зокрема оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, які виховуються тільки одним з батьків, а отже має юридичне значення для заявника, напряму впливає на його права й обов`язки та інтереси малолітньої дитини, яка перебуває виключно на його вихованні та утриманні, а іншого шляху для підтвердження даного факту не існує, суд вважає доведеним той факт, що заявник самостійно виховує та утримує свою малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому вважає за необхідне заяву задовольнити.

Керуючись ст.ст. 12,71, 247,293, 315, 317 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ( РНОКПП - НОМЕР_2 ) самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

Заявник : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ( РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Заінтересовані особи: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_3 .

Служба у спрвах дітей Меденицької селищної ради, Дрогобицького району, Львівської області, юридична адреса: смт.Меденичі, вул.Незалежності,52, Дрогобицького району, Львівської області.

Суддя Гарасимків Л.І.