Справа № 464/7150/24 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/811/290/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 грудня 2024 року в справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У жовтні 2024 року Львівське міське комунальне підприємство (далі ЛМКП) «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2022 року по 31.05.2024 року в розмірі 48818 грн. 20 коп.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , площею 45,3 кв.м.

Нежитлові приміщення відповідачки знаходяться у житловому будинку та під`єднані до послуг з постачання теплової енергії (центральне опалення), за які ЛМКП «Львівтеплоенерго» проводить нарахування в силу закону.

Через неналежне виконання зобов`язань щодо сплати наданих позивачем послуг у відповідачки виникла заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2022 року по 31.05.2024 року, яка складає 48818 грн. 20 коп., яку позивач просить стягнути в примусовому порядку.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26 грудня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2022 року по 31.05.2024 року в розмірі 48818 грн. 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ЛМКП «Львівтеплоенерго» відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що надані позивачем докази не містять даних про те, що ОСОБА_1 отримувала послуги з постачання теплової енергії у період з 01.11.2022 року по 31.05.2024 року на суму 48818 грн. 20 коп., як йдеться у позові.

Також, вважає, що при ухваленні рішення суд не дав належної оцінки тому, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом, оскільки не містить відомостей про будь-які господарські операції.

Зазначає, що відповідно до п.6 Порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2013 року №970, обсяг фактично наданих послуг та виконання робіт, пов`язаних з їх наданням, повинен бути підтверджений відповідною первинною документацією, що зберігається у виконавця, зокрема, наказами підприємства, табелем обліку робочого часу, розрахунковими листками, матеріальними звітами майстрів, актами виконаних робіт постачальних та підрядних організацій, документами, що підтверджують технічні показники будинку, тощо.

Відтак, вважає розрахунок заборгованості, що поданий до справи позивачем, є нічим іншим як обліковим документом, який не засвідчує та не встановлює факт надання відповідних комунальних послуг для відповідача, і як наслідок, не може бути належним та допустимим доказом по даній справі.

Вказує, що за таку послугу, як опалення, відповідачем протягом зазначеного в позові періоду сплачувалися рахунки, про що суду надані відповідні докази, загалом було сплачено 25230 грн. 68 коп.

При цьому, зауважує, що відносно підігріву та постачання гарячої води, то судом доводи позивача не мали б братися до уваги з тих причин, що ОСОБА_1 не споживала гарячої води у зазначених періодах та обсягах, про що відповідачем були надані відповідні докази.

25.02.2025 року від ЛМКП «Львівтеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечив доводи та вимоги апелянта, зокрема, зазначивши, що поданий їхньою стороною деталізований розрахунок заборгованості містить всі узагальнюючі цифри та назви виду нарахувань. На підтвердження зазначених цифр у розрахунку надано рахунки за послугу за кожен місяць спірного періоду із зазначенням тарифів, розміру, послуги та вартості наданої послуги.

05.08.2025 року ОСОБА_1 подала до апеляційного суду клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи, однак, визначені процесуальним законом підстави для проведення такої експертизи на стадії апеляційного розгляду справи відсутні.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 07.10.2025 року, є дата складення повного судового рішення 17.10.2025 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 45,3 кв.м., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Вказане підприємство здійснює надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води у місті Львові на підставі Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2021 року та Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і розміщені на офіційному веб-сайті підприємства за покликанням: https://lmkp.lte.lviv.ua.

30.11.2022 року представниками ЛМКП «Львівтеплоенерго» складено Акт-припис за фактом бездоговірного користування тепловою енергією.

Цим актом встановлено, що в приміщенні 2 по вул. Кавалерідзе, 8 в м. Львів, площею приблизно 40 кв.м. проходять 2 стояки центрального будинкового опалення з підключеними приладами опалення. З огляду на це, власнику магазину «Подукти» у цьому будинку було приписано з`явитися не пізніше 10.12.2022 року до ЛМКП «Львівтеплоенерго» для укладення договору.

В матеріалах справи відсутній підписаний представниками обох сторін договір, який би опосередковував договірні відносини щодо надання позивачем послуг за вказаними вище Індивідуальними договорами.

Разом з цим, згідно з пунктами 4 Індивідуальних договорів, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.

Зі змісту наявних в матеріалах справи актів про включення системи теплоспоживання від 11.10.2021 року, 16.11.2022 року, 16.10.2023 року, а також документа «Інформація по об`єкту: нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 », вбачається, що позивач надавав, а відповідач приймала житлово-комунальні послуги у період з листопада 2022 року по квітень 2024 року.

Враховуючи факт споживання відповідачем послуг, що надавалися позивачем, суд доходить висновку, що між сторонами виникли договірні відносини, зміст яких визначено вказаними вище Індивідуальними договорами.

Пунктами 5 Індивідуальних договорів передбачено, що:

1) виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: (1) обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; (2) частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; (3) обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково, відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 року №315 (п.11 договору).

Згідно з п.22 договору, розподіл обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» здійснює виконавець.

Що стосується ціни послуг та порядку її оплати, то умовами пункту 30 Індивідуальних договорів передбачено таке:

1) споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: (1) плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 року, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від №1022 від 08.09.2021 року, та Методики розподілу, що розраховується, виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; (2) плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця lmkp.lte.lviv.ua.

Пунктами 32, 33 Індивідуальних договорів передбачено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.

Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця, не пізніше останнього дня (числа) місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (пункти 34 Індивідуальних договорів).

З матеріалів справи вбачається, що позивач виставляв та насилав відповідачу рахунки на оплату за період з січня 2023 року, які включали вартість послуги за листопад, грудень 2022 року, по квітень 2024 року, яка складається з: фактично спожитої теплової енергії (умовно-змінна складова тарифу), за приєднане теплове навантаження та плати за абонентське обслуговування.

Суми за надані послуги відображені позивачем у наданому ним розрахунку заборгованості.

Згідно з розрахунком заборгованості відповідача за індивідуальним договором за послугу з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01.11.2022 року по 31.05.2024 року становить 48818 грн. 20 коп.

Надаючи правову оцінку дослідженим у справі доказам та спірних правовідносин, колегія суддів виходить з такого.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 року (надалі Закон №2189-VIII).

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону №2189-VIII передбачено, що до житлово-комунальних послуг належить комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.

Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону №2189-VIII визначено обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У постановах Верховного Суду від 16.10.2018 року у справі №904/7377/17 та Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №751/3840/15-ц наголошено на тому, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Пунктом 34 Індивідуальних договорів передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця, не пізніше останнього дня (числа) місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Судом встановлено, що відповідач не дотрималась покладеного на неї Індивідуальними договорами та Законом №2189-VIII обов`язку щодо своєчасної та повної сплати вартості наданих їй комунальних послуг за період з листопада 2022 року по травень 2024 року, у зв`язку з чим, у неї утворилась заборгованість в розмірі 48818 грн. 20 коп.

Оскільки доказів повної чи часткової сплати вказаної суми боргу відповідачем подано не було, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позову в повному обсязі заявлених вимог.

Докази того, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» здійснило нарахування за вказані послуги не у відповідності до чинного законодавства, роз`яснень Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та Методики розрахунку кількості тепла, спожитого на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення від 31 жовтня 2006 року №359, відсутні.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано первинних документів, на підставі яких можна перевірити правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги, надані відповідачу, колегією суддів відхиляються, як безпідставні, з огляду на те, що згідно з ч.6 ст.21 Закону 2189-VIII, тарифи на комунальну послугу з постачання теплової енергії, що виробляється суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб`єкта господарювання, окремо для кожного багатоквартирного будинку, обладнаного такою системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №972 від 01.11.2021 року «Про встановлення ЛМКП «Львівтеплоенерго» тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуг з постачання теплової енергії та гарячої води», рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №98 від 11.02.2022 року про внесення змін до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №972, встановлено тарифи для ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Відповідно до вищезазначених нормативно-правових актів, послуги складаються з: фактично спожитої теплової енергії (опалення згідно показів приладу обліку, обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, функціонування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання); приєднане теплове навантаження; абонентське обслуговування.

Згідно наявних в матеріалах справи рахунків на оплату послуги з постачання теплової енергії чітко вбачається про тариф, розмір, послугу та вартість наданої послуги.

Зазначена інформація аналогічно відображається в розрахунку заборгованості, який стороною відповідача не спростовано.

Також, відповідачем не спростовано факт надання позивачем послуг з постачання теплової енергії.

Посилання відповідача на Порядок проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2013 року №970, не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами.

Доводи відповідача про те, що нею не було споживання гарячої води у зазначених періодах та обсягах, про що відповідачем були надані відповідні докази, а тому у вартість послуги безпідставно включено надання такої послуги, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки розрахунок заборгованості не містить такої послуги, як постачання гарячої води; жодного нарахування за постачання гарячої води не відбувалось.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та/або процесуального права при вирішенні даного спору.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин між сторонами, повно та правильно встановив обставини справи, давши належну оцінку доказам, на які сторони покликались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, застосував матеріальний закон, який підлягав застосуванню, не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 17 жовтня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич