Справа № 490/51/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Горбань М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від Крушинської А.А., яка представляє інтереси позивача ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , в якому представник просила розірвати укладений між сторонами шлюб.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

З матеріалів справи слідує, що інтереси позивача ОСОБА_1 представляє адвокат Крушинська Антоніна Андріївна, повноваження якої підтверджуються оригіналом ордеру, наявним у матеріалах справи (свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 4341/10 видане 28 жовтня 2010 року Київською обласною КДКА, інформація про адвоката міститься в Єдиному реєстрі адвокатів України).

Інтереси відповідача ОСОБА_2 представляє адвокат Гроголь Раїса Володимирівна, повноваження якої підтверджуються наявним у справі оригіналом ордером, направленим за допомогою підсистеми «Електронний суд» (свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 686 від 04 червня 2011 року Миколаївською обласною КДКА, про адвоката міститься в Єдиному реєстрі адвокатів України).

У судове засідання сторони та їх предстанили не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи без їх участі.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без його участі, посвідчена нотаріусом Івоною Новак, яка веде нотаріальну контору в м. Ряшів за адресою6 вул. Подвисолоче 24/L4, з нотаріально посвідченим перекладом з польської мови.

Зважаючи на бажання сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, які не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 30 липня 2004 року укладено шлюб, про що згідно із законодавством штату Каліфорнія, зроблено відповідний актовий запис за №527 та видано свідоцтво про шлюб.

Від цього шлюбу народилася дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання шлюбу суд виходить із такого.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянкою України, відповідач є громадянином Сполучених Штатів Америки. Представником позивача Крушинською А.А. до суду надано копію посвідки на постійне місце проживання відповідача ОСОБА_2 на території України за адресою АДРЕСА_1 , яка є і адресою проживання позивача у справі.

Відповідно до статті 58 Закону України «Про Міжнародне приватне право України» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні.

Згідно статті 63 Закону України «Про Міжнародне приватне право України» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Процедура легалізації в Україні свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, або рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном (затв. Наказом МЗС України №113 від 04.06.2002).

Відповідно до наказу Мін`юсту №52/5 від 18.10.2000 (в ред. від 18.11.2003 №140/5) «Про затвердження Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні», документи, видані компетентними органами іноземних держав, що свідчать акти цивільного стану, вчинені за межами України за законами іноземних держав, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана ВР України.

Відповідно до міжнародного договору ст. 1 Гаазької Конвенції від 5 жовтня 1961 року передбачено, що її умови поширюються на офіційні документи, які були видані на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Такими документами визнаються: 1) документи, що походять від прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; 2) адміністративні документи; 3) нотаріальні акти та інші. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампа, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був виданий (ст.3 Конвенції). При цьому апостиль повинен відповідати вимогам Доповнення до Конвенції.

Відповідно до ст. ст. 2, 3 Гаазької Конвенції (набрання чинності в Україні 22.10.2003) кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положенням вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці цієї Конвенції.

Документом, яким встановлено безпосередні процедури легалізації шлюбу, укладеного за кордоном, є Наказ Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» № 52/5 від 18 жовтня 2000 року із змінами та доповненнями. Тобто, для визнання шлюбу державою Україна, укладеного в іншій країні, з усіма правовими наслідками, шлюб необхідно легалізувати. За загальним правилом, легалізація це процедура приведення документів у ту форму, яка відповідає законодавству іноземної держави і визнається державними органами цієї держави. Процедура легалізації в Україні таких документів, як: свідоцтво про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом Міністерства закордонних справ України № 113 від 04 червня 2002 року.

Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року.

Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ.

Відповідно до статей 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції.

З матеріалів справи слідує, що свідоцтво РАГСУ Ліцензія на шлюб та свідоцтво про одруження № НОМЕР_1 слідує Штату Каліфорнія має апостіль (нотаріальний переклад цього свідоцтва та апостілю здійснено приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Миколаївської області Лашиною О.П.). Судом оглянуто оригінал свідоцтва про шлюб та апостілю.

За такого, шлюб укладений між сторонами є дійсними в Україні.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

За змістом статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці отримують посвідку на постійне проживання та посвідка на тимчасове проживання.

Стаття 5 Закону України Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом. Вибір права може бути здійснений щодо правочину в цілому або його окремої частини. Вибір права щодо окремих частин правочину повинен бути явно вираженим.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи думку відповідача у справі ОСОБА_2 , який не заперечує проти розгляду справи та вирішення питання щодо розірвання шлюбу Центральним районним судом м. Миколаєва, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 51 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейним союзом жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України).

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

Одним із способів припинення шлюбу є його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За змістом статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Вирішуючи питання про можливість розірвання шлюбу, суд відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України має з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Рішення про розірвання шлюбу поставляється судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 Сімейного кодексу України).

Судом встановлено, що сторони втратили почуття довіри та взаємоповаги, примиритися не бажають, наполягають на розірванні шлюбу.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим та суперечитиме інтересам сторін.

Тому позов слід задовольнити та розірвати шлюб, укладений між сторонами.

Суд зазначає, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (частина друга статті 114 Сімейного кодексу України).

Керуючись ст. ст. 263-265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити повністю.

Розірвати шлюб, укладений 30 липня 2004 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстровано згідно із законодавством Штату Каліфорнія Сполучених Штатів Америки та зроблено відповідний актовий запис за № 527.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Л.М. Шолох