г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4828/25
Номер провадження 2/213/2109/25
У Х В А Л А

23 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Алексєєва О.В.,

за участі секретаря судового засідання Бабейкіної Н.О.,

за участі: позивача - ОСОБА_1 , його представника - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому підготовчому засіданні в залі Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради про позбавлення батьківських прав,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся з вищевказаним позовом до суду, в якому просив позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_3 стосовно неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07 жовтня 2025 року від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про визнання позову у повному обсязі. В підготовче засідання не з`явилась, просить роглянути справу без її участі.

Позивач та його представник підтримали заяву відповідача про визнання позову.

Представник третьої особи Служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради у підготовче засідання не з`явилась, надала клопотання про проведення підготовчого засідання без її участі.

Вислухав думку позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням вказаних вище норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

У свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17).

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що визнання обставин, які не підлягають доказуванню можливе за умов: 1) визнання їх всіма учасниками справи; 2) відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин.

Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року у справі №572/2515/15-ц (провадження №61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову».

З аналізу наведених вище положень законодавства та практики Верховного Суду слідує висновок про те, що суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.

Окрім того, суд враховує, що у відповідності до ч. ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підстав інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд також враховує позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/2944/22, де Верховний Суд наголосив, що саме лише подання заяви про визнання позову не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження наявності обставин, наведених в обґрунтування позову.

Окрім того, суд виходить із того, що міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №716/591/19.

Із урахуванням наведеного вище, суд визнає за неможливе прийняття заяви відповідача про визнання позову без повного та всебічного дослідження усіх обставин справи, у зв`язку з чим відмовляє у прийнятті такої заяви.

Відповідно до приписів ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів про позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, які бажають брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно із ст.53 ЦПК України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Тому, вважаю за необхідне залучити у справі як третю особу Виконком Інгулецької районної у місті ради як Орган опіки та піклування, оскільки рішення у справі може вплинути на їх права та обов`язки щодо однієї із сторін та зобов`язати надати висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В той же час, з огляду на те, що відповідно до приписів ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів про позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь саме органу опіки та піклування суд вважає за необхідне виключити Службу у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради з числа третіх осіб.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 53, 200 ч.3, 206 ч.4, 353 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_3 позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та продовжити підготовче провадження у справі.

Залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Виконком Інгулецької районної у місті ради як орган опіки та піклування.

Зобов`язати Виконком Інгулецької районної у місті ради як орган опіки та піклування надати суду в строк до 19 листопада 2025 року висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Виключити Службу у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради з числа третіх осіб у цій справі.

Підготовче засідання відкласти до 16.00 години 19 листопада 2025 року.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Копію ухвали та позовну заяву з додатками направити третій особі.

Третя особа має право подати пояснення щодо позову.

Учасник справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою:

https://court.gov.ua/sud0416/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Ухвала постановлена судом без оформлення окремого документа, про що зазначено у протоколі судового засідання, і оформлена окремим документом після закінчення судового засідання, що відповідає положенням частини п`ятої статті 259 ЦПК України.

Ухвала складена та підписана - 23 жовтня 2025 року.

Суддя О.В. Алексєєв