Єдиний унікальний номер: 448/352/25
Провадження № 2/448/313/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20.10.2025 м. Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді Гіряк С.І.

за участі секретаря судового засідання Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до

відповідача: Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області (місцезнаходження: пл. І.Франка, 14, Яворівського району,Львівської області, 81340)

третя особа: приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович (місцезнаходження: вул. Грушевського, 22, м. Мостиська, Яворівського району, Львівської області, 81300)

вимоги позивача: про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,

учасники справи не з`явилися,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

1. Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Яцишин А.В. звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на земельні ділянки площею 0,25 га для індивідуального житлового будівництва та земельну ділянку площею 0,16 га для ведення особистого підсобного господарства в с.Малі Мокряни, Яворівського району (колишній Мостиський район) Львівської області.

2. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачка є спадкоємцем своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інших спадкоємців немає, оскільки брат позивачки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3.Вказує, що після смерті матері позивачки залишилось спадкове майно, а саме земельнаділянка площею 0,25 га для індивідуального житлового будівництва та земельна ділянка площею 0,16 га для ведення особистого підсобного господарства в с.Малі Мокряни, Яворівського району (колишній Мостиський район) Львівської області, які були передані матері у приватну власність та постійне користування, на підставі рішення ІІ сесії ІІ скликання Маломокрянської сільської ради народних депутатів Мостиського району Львівської області від 20.12.1994 №б/н «Про передачу земельних ділянок громадян у приватну власність та постійне користування». Однак за час свого життя, померла ОСОБА_2 не змогла здійснити державну реєстрацію права власності на зазначені земельні ділянки, у відповідності до норм діючого на момент смерті матері законодавства.

4. Зазначає, що з метою оформлення своїх спадкових прав позивачка у грудні 2016 звернулася до нотаріуса, однак, повідомленням нотаріусапозивачці було роз`яснено, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих дукументів на вказане майно позивачці слід звернутися до суду.

5. Представник відповідача Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області позовні вимоги визнав, у поданому клопотанні (а.с.37) вказав, що заперечень проти позову не мають.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

6. У судове засідання позивачка не з`явилася, в матеріалах справи наявні повноваження представника, згідно яких його інтереси представляє адвокат Яцишин А.В.

7. В судове засідання представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Яцишин А.В. не з`явився, 15.09.2025 подав заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі, вказавши, що позовні вимоги підтримують повному обсязі та просять їх задовольнити.

8. Представник відповідача Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області у судове засідання не з`явився, подав 07.04.2025 клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги визнають і заперечень не мають. Просять розглянути справу без участі представника ради.

9. Третя особа приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у без його участі.

10. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

10. Ухвалою суду від 04.03.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

11. Ухвалою суду від 26.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

12. Запитом суду від 25.05.2025 витребувано в приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області спадкові справи, заведені після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

13. Ухвалою судді від 16.06.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

14. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України(даліЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Обставини справи, встановлені Судом

15. Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 07.12.2016, виданим Маломокрянською сільською радою Мостиського району Львівської області (а.с.49).

16. Згідно довідки №351, виданої Маломокрянською сільською радою Мостиського району Львівської області, ОСОБА_2 на час смерті була зареєстрована в с.Малі Мокряни Мостиського району, Львівської області, разом з нею також були зареєстровані: ОСОБА_3 , 1969 р.н., син (а.с.7).

17. 30.05.2017 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Яксманицького Р.С. з заявою про прийняття спадщини, була заведена спадкова справа №417/2017 (а.с. 5). З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_3 відмовився від належної йому частки в спадщині на користь ОСОБА_1 (а.с. 6), а також ОСОБА_1 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на частину майна ОСОБА_2 (а.с. 71-72) .

18. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтвержєуться копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 08.09.2021, виданим 09.09.2021 виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Львівської області (а.с 48).

19. Згідно архівного витягу із рішення ІІ сесії ІІ скликання Маломокрянської сільської Ради народних депутатів Мостиського району Львівської області від 20.12.1994 №б/н ОСОБА_2 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для індивідуального житлового будівництва та земельну ділянку площею 0,16 га для ведення особистого підсобного господарства в с.Малі Мокряни (а.с.10).

20. Згідно повідомлення нотаріуса, який вивчивши подані позивачкою документи для видачі Свідоцтва про право на спадищну на земельну ділянку площею 0,25 га для індивідуального житлового будівництва та земельну ділянку площею 0,16 га для ведення особистого підсобного господарства в с.Малі Мокряни, Яворівського району (колишнього Мостиського району) Львівської області після смерті матері позивачки ОСОБА_2 вказав, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно позивачці слід звернутися до суду вих. №75/02-14 від 10.02.2025 (а.с.74).

21. В матеріадах справи відсутні документи, що підтверджують родинні відносини позивачки ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 .

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного.

V. Зміст спірних правовідносин, норми права, які застосував Суд, та мотиви їх застосування

23. Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

24. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81);

25. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

26. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

27. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

28. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

29. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

20. Згідно із ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

31. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

32. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

33. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

34. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

35. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

36. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

37. Як вбачається із ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб спадкоємців.

38. Згідно із ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

39. На підставі положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

40. Відповідно дост. 1223 ЦК Україниу разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи , визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу.

41. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

42. Як роз`яснено в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок, іншу споруду.

43. Згідно ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

44. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогост. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

45. Згідно ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

46. Відповідно до ст.125 ЗК (в редакції, що діяла на час відкриття спадщини) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

47. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується:

- цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою;

- свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1, 2 ст.126 ЗК).

48. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

49. До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

50. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності:

- ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки;

- виготовлення технічної документації на земельні ділянки;

- визначення меж земельної ділянки в натурі;

- погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами;

- одержання у встановленому порядку Державного акта на землю;

- реєстрація права власності на земельну ділянку.

51. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК.

52. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

53. На підставі абз.2 п.1 розділу X "Перехідніположення" ЗК, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУвід 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз.2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI).

54. Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч.3 ст.116 ЗК).

55. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) зазначено, що: «на час вирішення питання про передачу земельної ділянки у власність та затвердження акта про виніс земельної ділянки в натурі (на місцевості) порядку послідовних дій процедури та форми державного акта затверджено не було, як не було затверджено і самого нормативного акта, яким би регулювалися ці правовідносини. Законом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ прийнято нову редакцію ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року. Відповідно до пункту 1 розділу Х«Перехідні положення`ЗК України 2002 року рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. У разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об`єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 01 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів). Декретом постановлено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених ЗК України. Установлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю». «ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 ЗК України). Крім того, спадкоємець нерухомого майна у разі, якщо спадкодавцю належало право користування земельною ділянкою, вправі реалізувати своє право на безоплатне набуття у власність земельної ділянки у розмірах, встановлених ЗК України та у порядку, визначеному статтями 116, 118, 122 ЗК України».

56. Між тим, право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право, яким як станом на час отримання спадкодавцем спірної земельної ділянки, так і в подальшому є державний акт на право власності на землю.

57. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 638/496/19, які згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права.

VІ. Висновки Суду

58. Звертаючись до суду із позовом про визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2 , представник позивачки посилається на те, що вказані ділянки були передані матері позивачки - ОСОБА_2 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення ІІ сесії ІІ скликання Маломокрянської сільської ради народних депутатів Мостиського району Львівської області від 20.12.1994 №б/н «Про передачу земельних ділянок громадян у приватну власність та постійне користування». Однак за час свого життя, померла ОСОБА_2 не змогла здійснити державну реєстрацію права власності на зазначені земельні ділянки, у відповідності до норм діючого на момент смерті законодавства, а оформити право власності на спірні земельні ділянки в позасудовому порядку позивачці не вдається, через відсутність правовстановлюючих документів на зазначене майно у померлої.

59. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Маломокрянської сільської ради народних депутатів Мостиського району Львівської області від 20.12.1994 року №б/н на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» ОСОБА_2 передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для індивідуального житлового будівництва та земельну ділянку площею 0,16 га для ведення особистого підсобного господарства в с.Малі Мокряни.

60. Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 за життя у встановленому порядку Державного акта на землю не одержала, реєстрацію права власності на земельні ділянки не здійснила, тому суд приходить до висновку, що у неї не виникло права власності на вищевказані земельні ділянки.

61. Враховуючи неведене, до спадкоємців померлої ОСОБА_2 перейшло право отримати державний акт про право власності на земельні ділянки, а не право вимоги про визнання права власності в порядку спадкування на зазначені земельні ділянки.

Окрім цього, слід зазначити, що позивачка та її представник не надали суду документів, які б підтверджували родинні відносини із спадкодавицею ОСОБА_2 .

62. Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

63. Відомості, які б спростовували даний висновок суду відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

VІІ. Розподіл судових витрат

64. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

65. Враховуючи вимоги ЦПК України і те, що у задоволенні позову позивачці було відмовлено у повному обсязі, понесені стороною судові витрати слід залишити за нею.

З наведених підстав та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263- 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, Суд,

у х в а л и в:

1. В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Судововишнянської міської ради Яворівського району, Львівської області, третя особи приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Яксманицький Роман Степанович про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування - відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

3. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 20.10.2025.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач: Судововишнянська міська рада Яворівського району Львівської області, місцезнаходження: пл. І. Франка, 14, м. Судова Вишня, Яворівський р-н., Львівська область, індекс:81340, ;

Третя особа: Приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, місцезнаходження: вул.Грушевського 22, м.Мостиська, Яворівського району, Львівська обл., індекс: 81300.

Суддя Світлана ГІРЯК