РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року

м. Рівне

Справа № 572/60/21

Провадження № 22-ц/4815/1024/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого(суддя-доповідач) Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.,

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 12 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Ведяніної Т. О. у м. Сарни Рівненської області о 09 годині 25 хвилин повним текстом,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу 6523,50 євро та 219837,64 грн. матеріальної шкоди. Свої вимоги Банк обґрунтував тим, що ОСОБА_1 , працюючи на посаді керівника відділення - головного спеціаліста по продажу послуг клієнтам, менеджера - начальника відділення Сарненського відділення № 1 ПАТ КБ «ПриватБанк», у березні 2012 року для розміщення на депозитний рахунок отримав від ОСОБА_2 гроші в сумі 80 000 грн, які залишив у себе та надалі привласнив; у грудні 2012 року для розміщення на депозитний рахунок отримав від ОСОБА_2 гроші в сумі 70 000 грн, які привласнив; 05.01.2013 року для розміщення на депозитний рахунок отримав від ОСОБА_2 гроші в сумі 15 000 грн, які привласнив. Окрім цього, зловживаючи своїм службовим становищем, зняв з банківських рахунків ОСОБА_2 кошти: - 18 листопада 2013 року 6786,30 грн; 25 листопада 2013 року - 19 438,36 та 568,21 грн; 13 грудня 2013року - 1601,64 грн; 10 грудня 2013 року - 18 926,57 та 1078,35 грн; 10 грудня 2013 року - 6115,28 евро (еквівалент у гривні - 67 072,36 грн), які обернув на свою користь, заподіявши потерпілому шкоду на загальну суму 114 471, 79 грн.

Зазначене встановлено вироком Кузнецовського міського суду від 17 травня 2018 року у справі № 572/2700/15-к.

ОСОБА_2 , вважаючи, що його права на повернення вкладів порушено АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з позовами до Банку про стягнення грошових коштів. Відповідно до прийнятих рішень за позовами ОСОБА_2 з АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 6523,50 євро та 219837,64 грн,. і ці кошти банк просить стягнути з відповідача в порядку регресу.

Заочним рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 12 травня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 6 523 євро 50 центів та 21 9837 гривень 64 коп. завданої матеріальної шкоди в порядку регресу. Стягнуто з ОСОБА_1 4 395 гривень 02 коп. судового збору в дохід держави.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Посилається на те, що за обставинами справи вироком Кузнецовського міського суду від 15.05.2018 року у кримінальній справі № 572/2700/15-к було встановлено, що ОСОБА_1 , працюючи на посаді керівника відділення - головного спеціаліста по продажу послуг клієнтам, менеджера - начальника відділення Сарненського відділення № 1 ПАТ КБ «ПриватБанк» заволодів чужим майном, шляхом зловживання своїм становищем та шляхом шахрайства, заподіяв потерпілому ОСОБА_2 шкоду на загальну суму 114 471, 79 грн. Тобто, розмір заподіяної шкоди встановлено вироком суду.

Згідно рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2017 року у справі № 572/2700/15-к задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу та стягнуто з банку на користь позивача 176570 грн.20 коп., що еквівалентно 6197,62 євро за договором вкладу SAMDN5907 «Стандарт» від 18 лютого 2013 року. Рішення набрало законної сили. Тобто, з позивача стягнуто суму у гривнях.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2018 року по справі № 572/2507/17 частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 325,88 евро, що складає еквівалент за офіційним курсом НБУ на момент подачі позову 10 226 грн. 11 коп. та суму 3% річних від суми боргу в розмірі 588 грн. 35 коп. за договором вкладу № SAMDN5907 «Стандарт» від 18 лютого 2013 року.

Рішенням Сарненського районного суду від 19.07.2018 року по справі № 572/1599/17 задоволено позов ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 200000 гривень 00 копійок боргу за договорами вкладу. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» 3000 гривень судового збору. Заочним рішенням Сарненського районного суду від 10 травня 2019 по справі № 572/383/19 позов ОСОБА_2 . Задоволено, стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 інфляційних витрат в сумі 39 640,01 грн та 3% річних у сумі 15 659,12 гри. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 768,4 грн судового збору та і 3000 грн. на послуги адвоката. Постановою Рівненського апеляційного суду від 07.11.2019 року заочне рішення Сарненського районного суду скасовано в частині стягнення 3% річних, стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 14483,59 грн.

Відповідно до ухвалених рішень у вказаних цивільних справах Банк мав би заплатити ОСОБА_2 406 633,95 грн. Разом з цим, посилаючись на вирок Кузненцовського міського суду у справі № 572/2700/15-к, підтверджено факт заподіяння шкоди ОСОБА_1 тільки на 114 471, 79 грн., тобто у позові банк просить стягнути шкоду, яку позивачем не завдано.

Банк просить стягнути 6523,5 євро (цивільні справи № 572/436/17 та № 572/2507/17), в той час, коли вироком підтверджено заподіяння шкоди у розмірі 6115,28 євро.

Суд, ухвалюючи рішення про відшкодування шкоди в порядку регресу та стягнення судового збору у прибуток держави, не врахував вимоги ст. ст. 1166, 1172, 1191 ЦК України, не правильно застосував положення ст. ст. 130, 1345, 233 КЗпП України.

Положеннями ст. 233 КЗпПУ встановлений річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди підприємству для звернення в суд з позовом для її відшкодування. На момент заподіяння шкоди ОСОБА_2 відповідач працював у позивача, а право регресної вимоги виникає з часу виплати підприємством сум третій особі і з цього часу обчислюється строк позовної давності для пред`явлення регресного позову. Позивач не надав суду жодного доказу відшкодування шкоди третій особі.

Апелянт вказує, що не був стороною у справах за позовом ОСОБА_2 до АК КБ «ПриватБанк», а тому не володіє інформацією про виплату коштів потерпілому.

У цивільних справах № 572/436/17, № 572/2507/17 спір між ОСОБА_2 та позивачем винник через невиконання банком зобов`язань за депозитним договором, а тому, ці суми не можуть бути стягнуті з відповідача.

Посилається в апеляції на те, що між ним та Банком жодних договірних зобов`язань не існує, тому у порядку регресу не може бути стягнута сума у іноземній валюті.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду першої фнстанції, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм процесуального права судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову повністю, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем сплачено ОСОБА_2 грошові кошти за договорами, щодо яких ОСОБА_1 було вчинено протиправні діяння, тому, на підстав ч. 1 ст. 1191 ЦК України, АТ КБ «ПриватБанк» набуло право зворотної вимоги до особи, винної у спричинених збитках.

З таким рішенням місцевого суду апеляційний суд погодитись не може, виходячи із такого.

Згідно з частинами першою третьою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначена норма, що регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

У справі, що переглядається апеляційним судом, позов про відшкодування шкоди в порядку регресу пред`явлено до ОСОБА_1 , який працював на посаді керівника відділення - головного спеціаліста по продажу послуг клієнтам, менеджера - начальника відділення Сарненського відділення № 1 АТ КБ «ПриватБанк» за трудовим договором.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Статтею 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» послався на судові рішення у кримінальній справі № 572/2700/15-к, якими встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи у трудових відносинах з позивачем, на початку березня 2012 року незаконно привласнив від клієнта банку Пригарського 80 000 грн, на початку грудня 2012 року незаконно привласнив від клієнта банку ОСОБА_2 70 000 грн., 05.01.2013 року привласнив кошти ОСОБА_2 у сумі 15 000 грн. Окрім цього, у листопаді-грудні 2013 року зняв і привласнив з банківських рахунків ОСОБА_2 кошти на загальну суму 114 471,79 грн., в тому числі 10.12.2013 року привласнив 6 115,28 євро, що еквівалентно 67 072,36 грн.

Обставини, встановлені у справі кримінальній № 572/2700/15-к, підтверджують факт, що працівником АТ КБ «ПриватБанк» під час виконання ним своїх службових обов`язків завдана шкода третій особі ОСОБА_2 ..

Велика Палата Верховного Суду у справі № 662/397/15-ц дійшла висновку, якщо у разі пред`явлення позову про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, у тому числі відсотків та інфляційних втрат, які не були повернені вкладнику внаслідок злочину (кримінального правопорушення), вчиненого службовими особами банку, застосуванню до спірних правовідносин між вкладником і банком підлягають норми цивільного законодавства, які регулюють договірні, а не деліктні зобов`язання. Вчинення працівниками банку злочину (кримінального правопорушення) із заволодіння внесеними на депозит коштами не впливає на договірні правовідносини вкладника і банку, не спростовує їх існування та не припиняє їх.

Як видно з матеріалів справи, для повернення коштів з депозитних рахунків ОСОБА_2 звертався в суд з позовними вимогами до АТ КБ «ПриватБанк» і судовими рішеннями у цивільних справах вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Також рішеннями суду встановлено, що ОСОБА_2 направляв листи-вимоги Банку повернути депозитні кошти та виконати зобовязання за депозитними договорами. У звязку з невиконанням АТ КБ «ПриватБанк» вимог ОСОБА_2 , останній захистив своє право у судовому порядку.

Так, рішенням Сарненського районного суду від 10.08.2017 року у справі № 572/436/17, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 17.11.2017 року, задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу: стягнуто з відповідача на користь позивача 176570 грн.20 коп.,що еквівалент 6197,62 євро, за договором вкладу SAMDN5907 «Стандарт» від 18 лютого 2013 року;

- рішенням Сарненського районного суду Рівненської області по справі № 572/2507/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 17.08.2018 року від 04.04. 2018 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 325,88 евро, що складає еквівалент за офіційним курсом НБУ на момент подачі позову 10 226, 11 грн. та 3% річних від суми боргу в розмірі 588 грн. 35 коп. за договором вкладу № SAMDN5907 «Стандарт» від 18.02.2013 року. Цим рішенням суд встановим, що відсотки за депозитним договором та 3% річних сягнуто за порушення зобов`язання банком.

- рішенням Сарненського районного суду від 19.07.2018 року по справі № 572/1599/17, залишено без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 11.12.2018 року, задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення боргу за договором вкладу, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 200000 гривень боргу за депозитним договором та 3000 гривень судового збору.

- заочним рішенням Сарненського районного суду від 10.05.2019 по справі № 572/383/19 позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 інфляційні витрати в сумі 39 640, 01 грн., 3% річних у сумі 15 659, 12 гривень та судові витрати 768,40 гривень 3000 грн. витрати на послуги адвоката.

-постановою Рівненського апеляційного суду від 07.11.2019 року заочне рішення Сарненського районного суду від 10.05.2019 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_2 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення 3% річних задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_2 14483,59 грн.

Право вимоги до винної особи відшкодувати шкоди у регресному порядку на підставі ст.. 1191 ЦК України виникає у особи, яка відшкодувала цю шкоду третій особі.

Попри наявність у матеріалах справи рішень про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 депозитних коштів, 3% річних та інфляційних втрат, позивач до позовної заяви не долучив жодного доказу про повернення цих коштів ОСОБА_2 ..

Відсутні в матеріалах справи також документи, які свідчать про примусове виконання рішень, тобто підтвердження того, що Банк повернув вклади ОСОБА_2 ..

З моменту відшкодування шкоди третій особі, виникає право на звернення з позовом до винної особи і є початком перебігу строку позовної давності.

Оскільки, на момент звернення до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» не довів, що кримінальними діяннями ОСОБА_1 завдана шкода банку, тобто банк відшкодував шкоду потерпілому, підстав для задоволення позовних вимог не має.

Враховуючи встановлені судом обставини та вимоги норм права, що регулюють правовідносини про відшкодування шкоди у регресному порядку, апеляційний суд приходить до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» не довів належними доказами правомірність вимоги до ОСОБА_1 ..

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 12 травня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Хилевич С. В.