КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/31014/24-ц

18 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Рейнарт І.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт» - Пархоменка Геннадія Івановича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Єрмічової В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовомдо Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позовні вимоги обгрунтовував тим що, починаючи з 01 червня 2017 року він перебуває у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт».

Під час його знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем з боку останнього була нарахована йому, але не виплачена заробітна плата у розмірі: за 2021 рік - 140113.91 грн., за 2022 рік - 82450.94 грн., за 2023 рік - 73867.20 грн. Всього з січня 2021 року по жовтень 2023 року: 140113.91+82450.94+73867.20 =296432,00 (двісті дев`яносто шість тисяч чотириста тридцять дві) гривень 00 коп.

Підтвердженням факту існування заборгованості щодо нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати є довідка Пенсійного фонду України Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальні відомості про застраховану особу, дані про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) № 1927 5091 5379 8911.

Він неодноразово звертався до відповідача з вимогами щодо виплати заборгованості по заробітній платі, але до сьогоднішнього дня заробітна плата йому так і не виплачена.

З урахуванням наведених обставин, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2021 року по 01 жовтня 2023 року в сумі 296 432,00 (двісті дев`яносто шість тисяч чотириста тридцять дві) гривень 00 коп.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2024 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період із 01.01.2021 року по 01.10.2023 року в сумі 296 432 (двісті дев`яносто шість тисяч чотириста тридцять дві) грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт» на користь держави судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення у справі про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт» - Пархоменко Геннадій Іванович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Прийняти та долучити до матеріалів справи докази, що підтверджують виплату заробітної плати ОСОБА_1 та його перебування у відпустці без збереження заробітної плати.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 , діючи умисно та з метою введення суду в оману, неправомірно використав КЕП директора Товариства ОСОБА_3 для доступу до Електронного кабінету Товариства в системі ЄСІТС. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 43 ЦПК України та Положення про ЄСІТС, подання процесуальних документів в електронній формі здійснюється з обов`язковим накладенням КЕП учасника справи або його представника.

Директор Товариства ОСОБА_3 категорично заявляє, що він не надавав ОСОБА_1 свого КЕП, не уповноважував його на представництво інтересів Товариства в суді у цій справі (відповідно до вимог статті 62 ЦПК України), не готував, не погоджував та не підписував жодного відзиву чи інших процесуальних документів у цій справі.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи справу за наявності сфальсифікованого відзиву та, будучи введеним в оману щодо належної участі відповідача, не мав можливості об`єктивно та повно встановити обставини справи.

Посилаючись на наявність доказів, які підтверджують факт виплати заробітної плати та перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати у спірні періоди, висновок суду першої інстанції про наявність заборгованості сторона відповідача вважає помилковим.

Крім того, обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими, зокрема, наявність заборгованості із заробітної плати у певному розмірі, є недоведеними належними та допустимими доказами, особливо з урахуванням нових доказів, які відповідач просить долучитидо матеріалів справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції відмовити у прийнятті доданих відповідачем до апеляційної скарги наступних документів: платіжних відомостей за період за січень - грудень 2021 року та платіжної відомості (часткова) за березень- липень 2022; наказу від 31.03.2022 року № 22-К про надання відпустки ОСОБА_1 без збереження заробітної плати у період з 01.04.2021 року до закінчення дії воєнного стану; заяви ОСОБА_1 від 31.03.2022 року про надання відпустки без збереження заробітної плати у період з 01.04.2021 року до закінчення дії воєнного стану, та повернути їх відповідачу;

призначити у справі №757/31014/24-ц судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити експертам ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз" (04212, м. Київ, вул. Левка Лукьяненко, 21, корпус. 3, офіс 7). На розгляд та вирішення експерта поставити такі питання: чи належить підпис ОСОБА_1 на наступних документах: на платіжних відомостях за період з січня - грудень 2021 року та за березень- липень 2022 року, на наказі від 31.03.2022 року № 22-К та заяві від 31.03.2022. Оплату за проведення експертизи покласти на відповідача;

залишити без змін судове рішення Печерського районного суду міста Києва від 08.10.2024р. справа №757/31014/24-ц за позовом ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , а апеляційну скаргу Відповідача ТОВ «НВП «Агробіопродукт» ЄДРПОУ №36113608 - без задоволення.

Зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції не існувало та не існує будь - яких причин, що об`єктивно не залежали від відповідача та які завадили б йому подати під час розгляду справи в суді першої інстанції документи, що додані до апеляційної скарги. Відповідач не подав їх під час розгляду справи в суді першої інстанції, виходячи виключно із суб`єктивної думки.

З урахуванням вищевикладеного, виготовлені та додані відповідачем до апеляційної скарги: платіжні відомості за період січень - грудень 2021 року та за березень- липень 2022 року, наказ від 31.03.2022 № 22-К та заява від 31.03.2022, що не були подані до суду першої інстанції, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції як докази та підлягають поверненню відповідачу.

Крім того, позивач стверджує, що підписи на доданих відповідачем до апеляційної скаргидокумаентах: платіжних відомостях за період січень - грудень 2021 року та за березень-липень 2022 року, наказі від 31.03.2022 № 22-К та заяві від 31.03.2022року йому не належать.

Довести, що підписи йому не належать можливо за допомогоювисновків судової почеркознавчої експертизи. Для визначення фальсифікації вказаних документів відповідачем з`явилася необхідність проведення судової почеркознавчої експертизи.

Також позивач вважає, що усі описані відповідачем доводи про те, що позивач проник до Електронного кабінету відповідача, є образливими вигадками відповідача.

Протокольною ухвалою від 18 вересня 2025 року колегією суддів апеляційного суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про прийняття та долучення до матеріалів справи нових документів, що додані до апеляційної скарги, з тих підстав, що сторона відповідача брала участь у розгляді справи в суді першої інстанції та не надала докази неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача.

Позивачем ОСОБА_1 у судовому засіданні 18 вересня 2025 року знято з розгляду його клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи документів, доданих відповідачем до апеляційної скарги, так як судом апеляційної інстанції відмовлено у прийнятті вказаних нових доказів.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт» - Пархоменко Геннадій Іванович підтримав доводи апеляційної скарги та просив скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., поясненння учасників справи, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01 червня 2017 року перебуває в трудових відносинах з ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт», обіймає посаду юрисконсульта.

Відповідно до довідки ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт» про заробітну плату (дохід) № 02/08/2024 від 02 серпня 2024 року, виданої ОСОБА_1 , існує заборгованість з виплати йому заробітної плати. Довідка підписана керівником підприємства ОСОБА_3 (а.с. 39).

Із відзиву на позовну заяву вбачається, що представник ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт» Пархоменко Геннадій Іванович визнав той факт, що позивач дійсно з 01 червня 2017 року і по даний час працює у відповідачата та йому належить до виплати заробітна плата, яка нархована та невиплачена за керівництва (директора підприємства) ОСОБА_4 Заборгованість підприємства по заробітній платі перед ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 01 жовтня 2023 року в сумі 296 432,00 грн виникла через відсутність доходів (а.с. 35-39).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що відповідачем визнано факти перебування ОСОБА_1 з 01 червня 2017 року в трудових відносинах з ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт» та наявність у підприємства заборгованості по заробітній платі перед працівником ОСОБА_1 .

Відповідач не надав доказів на підтвердження того, що позивачу за спірний період була виплачена заробітна плата.

Взявши до уваги довідки ОК-5, ОК-7 та довідку про заробітну плату (дохід), а також врахувавши, що відповідач у відзиві не заперечував проти наявної заборгованості по заробітній платі перед позивачем за період з 01 січня 2021 року по 01 жовтня 2023 року в сумі 296 432,00 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 296 432,00 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду у повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.

За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з статтею 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 08/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми - стаття 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 08/95-ВР «Про оплату праці».

Відповідно до статей 21 та 22 Закону України від 24 березня 1995 року № 08/95-ВР «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

У частині третій статті 15 зазначеного Закону закріплено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Отже, право працівника на належну заробітну плату кореспондується із обов`язком роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, й виплатити їх; тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши, що відповідач, не оспорюючи перебування сторін у трудових відносинах, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження виплати належної позивачу заробітної плати за спірний період з 01 січня 2021 року по 01 жовтня 2023 року, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки встановлено, що позивач працював з 01 січня 2021 року по 01 жовтня 2023 року, йому була нарахована заробітна плата, що підтверджується відомостями органів Пенсійного фонду України з позначкою про сплату страхових внесків, а також довідкою ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт» № 02/08/2024 від 02 серпня 2024 року про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за період з січня 2023 року по жовтень 2023 року та існування заборгованості з виплати заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 про те, що у позивача був доступ до його КЕП (кваліфікований електронний підпис) та він, як директор ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт», не готував, не погоджував та не підписував жодного відзиву чи інших процесуальних документів у цій справі, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки за приписами статті 12 Закону України «Про електронні довірчі послуги» користувачі електронних довірчих послуг зобов`язані: забезпечувати конфіденційність та неможливість доступу інших осіб до особистого ключа; невідкладно повідомляти надавача електронних довірчих послуг про підозру або факт компрометації особистого ключа.

Особи, винні в порушенні вимог законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг, несуть відповідальність згідно із законом- стаття 36 Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Під час судового розгляду справи в суді апеляційної скарги ОСОБА_3 , який є керівником ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт», підтвердив, що з приводу заволодіння його КЕП (кваліфікований електронний підпис) він не звертався до правоохоронних органів.

Інших належних та допустимих доказів щодо несанкціонованого використання кваліфікованого електронного підпису директора ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт» ОСОБА_3 для підписання документів, поданих до суду першої інстанції, з визнанням обставин перебування ОСОБА_1 з 01 червня 2017 року в трудових відносинах з ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт» та наявність у підприємства заборгованості по заробітній платі перед працівником ОСОБА_1 або не добровільності їх визнання, стороною відповідача не надано та матеріали справи таких доказів не містять, а тому в силу вимог частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, що визнані відповідачем у справі не підлягають доказуванню.

Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустив порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, тому доводи апеляційної скарги відповідача про те, що обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими, є недоведеними належними та допустимими доказами, спростовуються сукупністю досліджених при розгляді справи доказів та на законність судового рішення не впливають.

Разом з тим, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи вимогу позивача про стягнення заборгованість по заробітній платі, зазначену суми визначив без вирахування (без утримання) з неї податку й інших обов`язкових платежів.

Проте, такий висновок суду першої інстанції не відповідає положенням чинного законодавства.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є, відповідно, обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З урахуванням встановлених фактичних обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначеної суми, що підлягає стягненню, та про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати у розмірі 296 432,00 грн з вирахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України (Пленуму Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»), що не врахованого судом першої інстанції при здійсненні розрахунку в цій частині вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Оскільки судове рішення змінено тільки в частині визначення суми, що підлягає стягненню, з викладенням резолютивної частини у редакції цієї постанови, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт» - Пархоменка Геннадія Івановичазадовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2024 року змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт» (місцезнаходження юридичної особи: вул. Стрийська, 3, м. Київ, 03062; )на користь ОСОБА_1 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі за період із 01 січня 2021 року по 01 жовтня 2023 року в сумі 296432 (двісті дев`яносто шість тисяч чотириста тридцять дві) грн з вирахуванням з цієї суми податків та обов?язкових платежів.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: