Справа № 211/5626/19
Провадження № 2/211/14/25
У Х В А Л А

про закриття підготовчого засідання

та призначення справи до судового розгляду по суті

відмову у задоволенні клопотань

23 жовтня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.,

за участю секретаря судового засідання Бірж Д.В.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Миц Н.З.,

представника відповідача Плигань І.Ю.,

представника відповідача Нестерук А.В.,

представника відповідача Домбровської Є.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», третя особа ДП «Кривбасстандартметрологія» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», ТОВ «Газорозподільні мережі України», ДП «Кривбасстандартметрологія», який в ході розгляду справи неодноразово уточнював та в редакції вимог від 19.04.2025 просить суд визнати незаконними дії щодо не укладення з ним договору, визнати незаконними дії та зобов`язати скасувати незаконні борги, виставлені відповідачами на його рахунок, станом на період 10.04.2025 згідно даних Нова-Ком на загальну суму 133 498,33 грн., нараховані по квартирі АДРЕСА_1 , повернути йому помилково сплачені кошти, оскільки вони сплачені без укладання чинних договорів і відсутністю необхідної документації з відповідачами; виплатити йому кошти за демонтований лічильник «GM8-ARSENAL» РЛ G4 № 856628, який був пошкоджений в ході незаконної перевірки, визнавши незаконною та підробленою довідку про непридатність вказаного лічильника, а також визнати незаконними дії щодо проникнення до його житла, заволодіння лічильником, умисним пошкодженням і бездіяльність по встановленню лічильника на місце, заборонивши моральні приниження, цькування, тощо, визнавши його потерпілою особою від переслідування та моральних принижень і стягнувши з відповідачів матеріальну шкоду та моральну шкоду і судові витрати.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2019 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 09 травня 2022 року задоволено частково заяву позивача про забезпечення позову, заборонено Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» вчиняти будь - які дії, спрямовані на припинення газопостачання за адресою позивача до вирішення спору по суті.

Ухвалою суду від 26 вересня 2024 року прийнято уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут` Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», третя особа ДП «Кривбасстандартметрологія» про захист прав споживачів, в редакції вимог від 17.04.2024. Відкладено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року прийнято змінену позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», третя особа ДП « Кривбасстандартметрологія» про захист прав споживачів. Відкладено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 11 квітня 2025 року за заявою позивача заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення (відключення) газопостачання позивачу до вирішення спору по суті.

Ухвалою суду від 12 травня 2025 року прийнято змінену позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», ДП « Кривбасстандартметрологія» про захист прав споживачів.

Ухвалою суду від 20 червня 2025 року за клопотанням позивача витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»: належним чином засвідчену копію ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу; інформацію про укладення ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» з ОСОБА_1 договорів на постачання побутового газу та на зберігання, обробку і передачу його персональних даних та з іншими інстанціями для комерційної діяльності, стосовно передачі персональних даних ОСОБА_1 колекторській компанії "УкрБорг", та у разі наявності таких, надати належним чином засвідчені їх копії. .

19 квітня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з черговим клопотанням про витребування (забезпечення) доказів (том 7 а.с. 43-51), у якому просить витребувати від відповідачів ряд документів, як то юридичну документацію, дозволи та ліцензії на виконання робіт підвищеної небезпеки, для розподілу газу через трубопроводи, для виробництва інструментів та обладнання для вимірювання, для ремонтних і монтажних робіт, для технічного обслуговування автотранспорту, для професійно-технічної освіти, сертифікати відповідності міжнародним стандартам, внутрішні документи та посадові інструкції, паспорта акредитації підприємств, документи на обслуговування споживачів та інші документи (всього на 6 сторінках), витребувавши також незаконно демонтований у нього лічильник «GM8-ARSENAL» РЛ G4 № 856628.

03 червня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з черговим клопотанням про витребування відповіді на запит до суду (том 7 а.с. 114-115), де просить суд надати відповідь голови суду на його клопотання про забезпечення його доступу до суду і результати службового розслідування, підстави прийняття Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу до розгляду позовів, наказових проваджень та виносив проти нього рішення про стягнення коштів, зазначивши перелік суддів та номери таких проваджень та повідомивши, чому стягнуті кошти досі йому не повернуті.

30 червня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з черговим клопотанням (том 7 а.с. 189-195), де серед іншого просить суд зобов`язати ТОВ «Газорозподільні мережі України» та АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» надати копії договору на постачання газу, на обслуговування лічильника, на повноваження представників, письмову згоду ОСОБА_1 на обробку його персональних даних, ліцензії на газопостачання, сертифікати акредитації, копії службових посвідчень працівників, витяг з ЄДРПОУ та сертифікати якості системи управління, а також перевірити законність повноважень представників, застосувати відповідні процесуальні заходи шляхом заборони листування відповідачів з ними чи інших опосередкованих дій, повідомити правоохоронні органи про ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 182 КК України та винести попередження про відповідальність, визнати діяльність ТОВ «Газорозподільні мережі України» такою, що здійснювалась з грубим порушенням ліцензійних та метрологічних вимог, призупиниш дію ліцензії ТОВ «Газорозподільні мережі України» до моменту підтвердження факту ліцензійної відповідності, анулювати дію ліцензії у разі ненадання протягом 30 днів від дня ухвали документів про усунення вказаних порушень; заборонити здійснення розрахунків та нарахувань за газ до підтвердження законності повірок лічильників і ліцензійного статусу всіх структурних підрозділів підприємства; а також просить суд ініціювати проведення судового інвентаризаційного (документального) огляду архіву філії для підтвердження фактів порушення ст. 215 ЦК України та ініціювати перед ДБР та НАБУ перевірку фактів службового підроблення, крім ТОВ «Газорозподільні мережі України» та АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», також такими органами як НААУ, Мінекономіки України, НКРЕКП, що сприяли отриманню незаконних дозволів та ліцензій.

09 липня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з черговим клопотанням, де серед іншого просить суд визнати відповідь голови Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 05.06.2025 такою, що не відповідає нормам чинного законодавства та міжнародного права; невідкладно скасувати всі не скасовані судові накази відносно нього, визнати відсутність укладених будь-яких з ним відповідачами договорів, направити ухвали про скасування судових наказів до виконавчої служби для негайного скасування, ініціювати повернення незаконно стягнутих коштів без його додаткових заяв, долучити матеріали всіх наказних проваджень до справи, визнати незаконними відкриття наказних проваджень, неприпустимим одночасне відкриття і наказного і позовного проваджень стосовно вимог позовного провадження, попередити відповідачів про неприпустимість подання заяв про відкриття наказних проваджень, вжити заходи щодо припинення незаконного збору, зберігання та передачі його персональних даних; у разі виявлення ознак кримінального правопорушення у діях відповідачів з цих підстав, передати матеріали до правоохоронних органів, визнавши його право та звернення до цих органів з відповідними заявами про вчинення кримінальних правопорушень; надати копії технічних паспортів та сертифікатів відповідності всіх систем відео спостереження , застосованих у приміщенні суду та судовою охороною, а також схеми розміщення цих засобів та відповідний протокол їх погодження та протоколів повірки обладнання; визнати вимогу законною і виконати негайне знищення всіх записів з його персональними даними та автоматичне знищення в майбутньому таких записів без окремого дозволу з належним його сповіщенням, надати копію наказу про призначення відповідальних осіб за техобслуговування цього обладнання; докази розміщення попереджувальних знаків про ведення відео спостереження; надати письмове пояснення щодо порушень з боку Служби судової охорони, в тому числі підтвердження призначення службової перевірки відносно них; витребувати та надати йому відомості про призначення охоронців Служби станом на дату його не допуску до суду, повідомивши про наявність в Довгинцівському районному суді міста Кривого Рогу наявності копій таких наказів та копії ряду актів. інструкцій, наказів, положень стосовно Служби судової охорони, тощо; а також надати ряд документів стосовно функціональних та допоміжних приміщень будівлі суду, діяльності та технічного обслуговування Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу, викликавши та допитавши співробітників судової охорони як свідків під час розгляду цієї справи щодо факту не допуску його до зали суду та вимагаючи від голови суду письмового пояснення щодо факту такого не допуску, а також ініціювати службове розслідування або залучити правоохоронні органи за цим фактом, визнавши дії суду такими, що порушують в тому числі його права і забезпечивши йому безперешкодний доступ до суду, у зв`язку з чим надати офіційну публічну відповідь щодо виявлених порушень.

14 липня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з черговим клопотанням, де серед іншого просить суд витребувати у відповідачів 1-4 копії всіх актів приймання-передачі матеріально-технічної та правової бази; схем трас та прив`язок розташування газопроводів та спору; письмової згоди власника мереж про передачу у власність чи користування НКРЕКП; узгодження строків та розмірів виконання робіт із оператором суміжних систем; ліцензії реєстру НКРЕКП; договорі купівлі-продажу газу та договори його зберігання; сертифікати відповідності газу; форми щодо якості постачання газу за останні 2 роки; технічні паспорти газопостачання, протоколи відбору проб газу; визнати недоцільними розгляд будь яких доказів відповідачів 1-4 та визнати судом відсутність хоча б одного з вимаганих документів або їх неналежне оформлення чи непред`явлення відповідності ознакам нелегітимної комерційної діяльності, тощо.

Крім того, в окремо поданому в цей же день клопотанні просить визнати недопустимими докази відповідача, виключити з доказової бази всі розрахунки та нарахування, здійснені на підставі цих доказів, захистити його права визнавши обов`язковими лише вказані ним зобов`язання та витребувати у Міністерства юстиції України ряд постанов НКРЕКП.

04 серпня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з черговим клопотанням, де серед іншого просить суд поновити строк на подання заяви (клопотання) про скасування ухвали суду від 20.09.2022 у справі № 211/2798/22 (провадження № 2с/211/57/22), винесене суддею Середньою Н.Г., розглянувши клопотання про скасування ухвали по суті, визнати дії судді Середньої Н.Г. такими, що порушують принцип незалежності правосуддя, провівши перевірку відносно законності дій судді, виключити його з реєстру боржників Міністерства юстиції України, зобов`язати суд повторно витребувати документи з банку про його фактичні платежі по спірній оплаті та допустити поворот виконання, вживши заходів щодо повернення справи в первісний стан. Крім того, просить витребувати від відповідачів копії документів стосовно цього наказного провадження.

25 серпня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з черговим клопотанням, де серед іншого просить винести рішення про заборону незаконного використання його персональних даних; зобов`язати понудити відповідачів виконати дії по знищенню його персональних даних; визнати, що будь яке подальше використання його персональних даних буде розглядатися як порушення закону, визнати незаконним та недопустимими всі докази, які ґрунтуються на незаконно отриманих його персональних даних; тощо.

01 вересня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з черговими клопотаннями, де серед іншого просить суд визнати подані ним докази суттєвими, долучивши їх до матеріалів справи, витребувати у відповідачів копії укладених з ним договорів, повні тексти нормативних актів (постанов, наказів, інструкцій) на які посилаються відповідачі, документи про акредитації та сертифікації їх лабораторій, реєстрів передачі персональних даних третім особам, застосувавши тимчасові заходи (забезпечення позову) до вирішення цієї справи, а саме: заборонити здійснювати будь-які дії з примусового виконання, будь-які контакти з позивачем, залучати третіх осіб щодо дій із стягнення чи отримання інформації про позивача, обробляти та оприлюднювати його персональні дані, подати під присягою повний і деталізований список усіх його персональних даних, визнавши недопустимими будь-які докази з отриманням його персональних даних; а також направити копію ухвали до відповідних органів, зазначених ним у клопотанні, щодо проведення позапланової перевірки і вжиття заходів реагування у разі виявлення порушень. Крім того, зобов`язати компетентні органи, зазначені ним у клопотанні, провести перевірку законності абонплати і у разі виявлення порушень застосувати заходи реагування; визнати недопустимими будь-які нарахування. Здійснених на нормативно-правових актах, що не пройшли державної реєстрації у Мінюсті; визнати подані ним докази суттєвими і достатніми для доведення не співмірності дій, у зв`язку з чим задовольнити вимоги.

16 вересня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з черговим клопотанням, де просить суд визнати незаконними та недійсними будь які дії відповідачів та представників колекторів, визнати недопустимими ряд доказів, зазначених ним у клопотанні, забезпечити перевірку та визнання недобросовісності відповідачів, визнати, що суд не може надавати перевагу неналежним сторонам або їх представникам, без встановлення належності процесуальних та матеріальних правовідносин; зобов`язати відповідачів публічно спростувати недостовірну інформацію про наклеп на нього, визнати неправомірними дії суду, якщо будь-які зустрічні позови були прийняті від неналежних осіб; забезпечити врахування міжнародної практики та визнати, що належне управління державними ресурсами, правами та комунальними послугами має відбуватися лише добросовісними, законними та належними суб`єктами.

16 вересня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з черговим клопотанням, де серед іншого просить суд зобов`язати суддю Костенко Є.К. у справі № 2/211/4128/25 належним чином ознайомитися із справою 211/5626/19, де ним надано всі необхідні докази по справі; а також витребувати у відповідачів чинний договір між ним та АТ «Дніпропетровськгаз збут», правові підстави для обробки його персональних даних з його письмовою згодою на це; копію внутрішньої політики обробки таких даних; пояснення, на підставі чого була видана довіреність на представництво в суді та на подання позову про відкриття провадження та пояснення щодо правових підстав ТОВ «Укрборг» на представництво інтересів в суді; підстави зберігання його персональних даних та інформацію щодо розпорядження здійснювати масові спам-дзвінки з вимогами сплати коштів на його особистий телефон, а також повні дані всіх представників відповідачів, які мали доступ до його персональних даних.

16 вересня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з черговим клопотанням, де просить суд визнати недопустимими подвійний (тотожний) позов, поданий ТОВ «Укрборг» у справі № 2/211/4128/25 (суддя Костенко Є.К.), як такий, що дублює предмет і підстави його позову у справі № 211/5626/19; приєднавши матеріали справи № 2/211/4128/25 до цієї справи, визнати недопустимими докази, отримані незаконним шляхом з використанням його персональних даних; визнати наявність у діях відповідачів та їх представників ознак кримінальних правопорушень, передбачених статями 182, 189, 190, 191, 355, 356, 364, 366, 367, 368, 384, 385, 28, 255 КК України; окремою ухвалою направити матеріали до правоохоронних органів для внесення відомостей до ЄРДР; забезпечити його права шляхом ухвалення судового рішення, яке унеможливить використання його персональних даних; вжити заходи процесуального реагування на підставі статей 11,19 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів».

16 вересня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з черговим клопотанням, де просить суд серед іншого (раніше заявленого) забезпечити позов шляхом заборони відповідачам до вирішення справи по суті вживати будь-які дії з примусового стягнення сум за абонентську плату чи інші неправомірні платежі; заборонити обробку та передачу його персональних даних; визнати неналежною судову повістку, яка не відповідає вимогам ст. 129 ЦПК України через зазначення іншого судді в ній, надавши офіційне роз`яснення щодо підстав її направлення та співвідношення справ № 211/5629/19 і 2/211/4128/25; понудити ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» надати йому у паперовому вигляді належним чином оформлений позов з усіма доданими до нього матеріалами для забезпечення права на ознайомлення з позовом.

30 вересня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з черговим клопотанням, де просить суд визнати його докази та аргументи суттєвими, визнати ТОВ «УкрБорг», ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», ТОВ ГК «Нафтогаз України» та інших відповідачів по справі та їх представників і захисників неналежними сторонами (позивачами, заявниками, представниками) у даній справі, визнати недопустимими усі докази, здобуті сторонами без належних договорів,правових підстав і згоду його на обробку його ж персональних даних; витребувати в ТОВ «УкрБорг» ряд документів, зазначених на декількох сторінках клопотання; здійснити поворот виконання рішення, застосувавши принцип реституції відносно нього; зобов`язати Нацбанк України надати копію рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг від 02.06.2025 щодо допуску до діяльності ТОВ «Служба стягнення активів»,надавши повний склад осіб Комісії, які приймали участь у прийнятті рішення; включити до кола співвідповідачів ТОВ Дніпропетровськгаз збут», Національний банк України та за текстом клопотання зазначено про необхідність залучення співвідповідачем ТОВ «Укрборг»; витребувати ряд документів від ТОВ «Служба стягнення активів», зазначених на 3 сторінках клопотання; та призначити у справі судову технічну експертизу за ініціативою суду, поклавши витрати на Державний бюджет України, оскільки спір має публічно-правовий та суспільно значущий характер.

07 жовтня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся з клопотанням,у якому просив визнати факт не укладення між ним та відповідачами 1-4 договору, як з постачальниками газу, а здійснену ним оплату такою, що не є акцептом публічної оферти та не породжує правових наслідків договору витребувавши з постачальників повний пакет документів, зазначений у розділах вимог до суду, та які зазначені ним у клопотанні із 108 пунктів. Крім того, вимагає призупинити будь-яке визнання акцепту або укладення договору до повного надання та перевірки всіх необхідних документів, визнати публічну оферту неналежною та нікчемною, або застосувати інші заходи забезпечення позову, які вважає за доцільне суд, а також просить призначити судову техніко-економічну експертизу задля встановлення наявності та достовірності право установчих документів між попередніми та нинішніми газопостачальними організаціями, законності утворення та діяльності їх структурних підрозділів, дотримання вимог законодавства у частині обсягів і вартості природного газу, відповідності застосованих методик, процедур, приладів і програмного забезпечення вимогам чинних державних стандартів.

23 жовтня 2025 року, в день судового засідання, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з черговим клопотанням, у якому просить заборонити проведення будь-яких судових засідань у формі відеоконференції у справі за його участю до моменту надання належними сторонами договорів на збір, обробку та передачу його персональних даних; письмових доказів правомірності володіння ними. Крім того, просить визнати протиправними дії суду щодо проведення засідання 26 вересня 2025 року в режимі відеоконференції без його повідомлення та дозволу; зобов`язати суд забезпечити надання копії відео- та звукозапису засідання від 26 вересня 2025 року, а також письмового (текстового) протоколу для ознайомлення позивача; обмежити доступ до всіх відеоматеріалів і записів судових засідань у цій справі для неналежних сторін, зокрема представників ГК ТОВ «Нафтогаз» та будь-яких пов`язаних осіб до моменту з`ясування законності обробки його персональних даних; внести до журналу судових засідань відмітку про заборону використання його відео зображення без його письмової згоди; попередити судову охорону про недопустимість повторення перешкоджання його допуску до суду.

23 жовтня 2025 року, в день судового засідання, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з черговим клопотанням, у якому просить забезпечити йому безперешкодний доступ до приміщення суду на період розгляду справи, визначити відповідальну особу суду (із підрозділу канцелярії), на яку покласти обов`язок контролю пропуску процесуальних осіб у випадку суперечливих дій судової охорони, затвердивши поіменний список таких осіб; встановити чіткий порядок реагування на скарги щодо не допуску, зобов`язати Службу судової охорони не перешкоджати доступу процесуальних осіб до суду; витребувати у голови суду та Служби судової охорони ряд документів, зазначених у клопотанні; зобов`язати судову охорону та голову суду невідкладно забезпечити йому безпечні умови для його участі у судових засіданнях; ініціювати службову перевірку факті порушень і перевищення повноважень працівниками судової охорони щодо його не допуску 26.09.2025, визнати його не допуск 26.09.2025 поважною причиною можливої неявки в судове засідання; у разі відмови або бездіяльності посадових осіб суду внести відповідне подання до ВРП та ДСА України щодо проведення дисциплінарної перевірки за фактами порушень його прав. Крім того, надати копії всіх матеріалів проведення судового засідання 26.09.2025 з відомостями про склад суду, який був присутній та технічного оператора, що здійснював запис.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Миц Н.З. на клопотаннях наполягала.

Вислухавши думки представників відповідачів адвокатів Плигань І.Ю., Нестерук А.В. та Домбровської Є.В., які заперечували проти поданих клопотань, зазначивши про наявність в діях позивача ознак зловживання правом, просили закрити підготовче засідання та призначити справу до слухання, дослідивши матеріли справи, суд приходить до таких висновків.

Щодо клопотань, розгляд яких не передбачений ЦПК України.

Так, за період з 19.04.2025 до 23.10.2025 позивачем подано ряд клопотань, розгляд яких або не передбачено в рамках цієї справи, або не передбачено цивільним процесуальним кодексом України.

Суд вважає необхідним зазначити, що питання діяльності Служби судової охорони, відео нагляду в приміщенні суду, діяльності апарату суду, тощо, а також ряд питань, які зазначались ОСОБА_1 в клопотаннях від 03 червня 2025 року, 09 липня 2025 року та 23 жовтня 2025 року, не можуть бути вирішені в рамках цієї справи, оскільки носять публічно-правовий характер і підлягають окремому з`ясуванню.

Як і не підлягає розгляду протест ОСОБА_1 , а також вирішення клопотання про визнання недопустимими подвійний (тотожний) позов, поданий ТОВ «Укрборг» у справі № 2/211/4128/25 (суддя Костенко Є.К.), оскільки визнання таким не передбачено ЦПК України. При цьому позивач не позбавлений можливістю скористатись процесуальними засобами захисту прав, передбачених ЦПК України,в тому числі й пунктом 4 частини 1 статті 257 ЦПК України, заявленим в рамках розгляду справи № 2/211/4128/25.

Частина письмових клопотань та заперечень, поданих в рамках цієї справи, стосуються справи № 2/211/4128/25, частина наказних проваджень та спорів з відповідачами в цій частині, які підлягають окремому вирішенню шляхом подання окремих заяв в рамках тих справ, суд же розглядає спір лише по суті заявлених вимог.

Суд також роз`яснює позивачу, що відповідно до пункту 56 розділу ІІІ Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи за заявою учасника справи та після сплати відповідного судового збору можна отримати копію технічного запису судового засідання.

Учасник може отримати відеозапис шляхом:1) отримання засобами підсистеми відеоконференцзв`язку доступу до технічного запису судового засідання в Електронному кабінеті користувача;2) отримання запису на оптичному диску у виді файлу.

А тому після надання платіжного документа про сплату судового збору та зазначення способу отримання технічного запису. Позивач не позбавлений можливості отримати технічні записи судових засідань.

Роздруківка протоколу судового засідання ЦПК України не передбачена.

Щодо численних клопотань про визнання недопустимими доказів, наданих стороною відповідача, суд зазначає, що оцінка доказів віршується судом під час ухвалення рішення по суті розгляду справи, і не потребує окремого судового рішення (ухвали) в цій частині. Аналогічне стосується клопотань щодо визнання допустимими, достатніми та належними доказів позивача.

Стосовно клопотань про заборону проведення будь-яких судових засідань у формі відеоконференції у справі за його участю, суд вважає необхідним наголосити, що право брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції представникам відповідача надано статтею 212 ЦПК України і суд не може обмежувати в правах одних учасників процесу в угоду іншим. При цьому явка позивача в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, з огляду на можливість захисту його прав та інтересів його представником адвокатом Миц Н.З., яка весь час присутня в судових засіданнях.

Указана справа проводиться у відкритому судовому засіданні, тобто процес носить публічний характер, доступний для громадськості, де будь-хто може бути присутнім і спостерігати за ходом розгляду справи, оскільки судове засідання проводиться усно і відкрито, а інформація про час і місце його проведення є загальнодоступною.

Щодо клопотань про витребування доказів.

У статті 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, серед яких змагальність та диспозитивність.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Згідно частини 1 статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 ЦПК України).

Право подати клопотання про витребування доказів, у разі неможливості їх отримання. Передбачено статтею 84 ЦПК України.

Зокрема згідно частини 2 статті 84 ЦПК України, у клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Однак позивачем ОСОБА_1 при поданні численних клопотань про витребування доказів не виконано вимоги пунктів 2-4 частини 2 статті 84 ЦПК України, з урахуванням підстав та предмету позову: вказані клопотання містять загальні, «розпливчасті» фрази стосовно порушення його прав (на думку позивача) загалом. Однак суд не вбачає в цих обґрунтуванням прив`язки до обставин цієї справи, витребовувати ж докази лише за бажанням позивача (і за його баченням спору) суд не зобов`язаний, оскільки виходячи з положень статей 83-84 ЦПК України це право, а не обов`язок суду виходячи з обґрунтованості клопотання сторони. Позивачем не надано доказів вжиття заходів для отримання доказів самостійно.

Більш того, згідно з принципом диспозитивності, позивач як особа, яка ініціювала процес, зобов`язаний надавати докази на підтвердження своїх аргументів.

Крім того, суд погоджується з доводами сторони відповідачів у цій частині стосовно пропуску строків на подання відповідних клопотань з таких підстав.

Частиною 2 статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно частини 1 статті 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Позивачем подано клопотання про витребування доказів з пропуском встановленого частиною 2 статті 83 ЦПК України, строку, без надання відповідного клопотання про поновлення процесуальних строків та вказівки, що заважало ОСОБА_1 за досить тривалий час перебування справи в провадженні суду заявити відповідні клопотання, що є підставою для залишення їх без задоволення на підставі частини 2 статті 84 ЦПК України.

Щодо клопотань в частині забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання (частини шоста-восьма статті 153 ЦПК України).

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини друга, третя статті 150 ЦПК України).

Згідно з частиною десятою статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2023 року у справі № 361/8953/21 (провадження № 61-8786св23) зазначено, що «при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»)».

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 908/309/21, від 04.11.2021 у справі № 907/416/21, від 24.06.2021 у справі № 310/9167/20, від 12.01.2023 у справі № 334/9179/21.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі № 640/32706/21 (адміністративне провадження № К/990/25212/22, К/990/27365/22) вказано, що «судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому таке судове рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду. Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). На цій підставі слід дійти висновку, що невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили».

Тлумачення пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України свідчить, що забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, стосується випадків, коли стягнення здійснюється на підставі виконавчих документів, які видані уповноваженими органами. Тобто зупинення стягнення на підставі виконавчого документа не поширюється на випадки оскарження виконавчого документу, виданого судом на виконання рішення суду, яке набрало законної сили. При цьому суд звертає увагу, що у частині третій статті 432 ЦПК України законодавець встановив спеціальні забезпечувальні заходи (зупинення виконання за виконавчим документом або заборона приймати виконавчий документ до виконання). Такі забезпечувальні заходи можуть застосовуватися судом, який розглядає заяву про виправлення помилки, допущеної при його оформленні або видачі виконавчого документу, чи про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Щодо співмірності заявлених вимог, то у частині першій статті 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання (частини третя статті 432 ЦПК України).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 752/26606/18 (провадження № 61-21640сво19) зроблено висновок, що «суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів таких як забезпечення скарги на дії, рішення виконавця шляхом зупинення реалізації майна, оскільки згідно з положеннями норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції виконавця».

Отже, зупинення виконання за виконавчим документом застосовується лише у разі розгляду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та не може застосовуватися як захід забезпечення позову.

До вказаних висновків дійшов також Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 липня 2024 року у справі № 565/1607/23 (провадження № 61-2438св24).

З клопотання ОСОБА_1 суд розуміє вимогу про заборону примусового виконання судових рішень відповідачем, тому мотивує відмову у задоволенні заяви саме з цих підстав.

Однак подане стороною позивача клопотання носить досить узагальнений характер, з нього не зрозуміло, які саме конкретно дії відповідач просить здійснити як захід забезпечення позову, як ці заходи співмірні із заявленими вимогами та мають відношення до предмета та підстав позову, суд же не може самостійно трактувати вимоги позивача як забезпечувальні заходи та на власний розсуд вибирати захід і вид забезпечення позову, оскільки частина цих вимог дублює заявлені позивачем вимоги.

При цьому суд зазначає, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

Щодо клопотань про призначення судової техніко-економічної експертизи.

Отже позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, провадження № 14-473цс18).

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, позивач просить призначити судово-технічну експертизу (форензичну) з питань автентичності та походження електронних доказів, поставивши на вирішення експертів питання в тому числі чи підтверджується документально діяльність ТОВ «ССА» приміщень , у яких ведеться діяльність (право власності або право оренди), чи сертифіковано обладнання, чи має ТОВ «ССА» дозвільну документацію на експлуатацію систем відео спостереження; чи має персонал вказаного Товариства підтверджену кваліфікацію; чи підтверджується наявність правової підстави для обробки його персональних даних та хто із співробітників має доступ до таких даних, чи здійснювалась така передача третім особам, тощо.

Згідно частини 1 статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

З поданих до суду обґрунтувань клопотання позивача в цій частині, ураховуючи предмет та підстави позову, суд не вбачає необхідності призначення судової експертизи, тим паче за ініціативою суду з покладенням витрат на державний бюджет України (згідно вимоги позивача), а тому клопотання в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки судом встановлено право, а не обов`язок призначення експертизи.

При цьому суд зазначає, що висновок експерта, згідно пункту 2 частини 2 статті 76 ЦПК України, є одним і засобів доказування, а отже позивач не позбавлений був можливості за досить тривалий проміжок часу перебування справи в провадженні суду, самостійно звернутися до експертної установи за відповідним висновком, надавши його до суду як доказ на обґрунтування заявлених вимог.

Щодо клопотання про скасування ухвали суду від 20.09.2022 у справі № 211/2798/22 (провадження № 2с/211/57/22), поворот виконання судового рішення.

Так, згідно наданих до суду доказів та за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 20 вересня 2022 року у справі № 211/2798/22 (провадження № 2с/211/57/22), заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 08 вересня 2022 року у справі № 211/2798/22 повернуто без розгляду на підставі частини 6 статті 170 ЦПК України.

Ухвала суду не оскаржена, набрала законної сили 06 жовтня 2022 року.

Суд звертає увагу позивача, що оскарження ухвал суду першої інстанції регулюється статтями 351-354 ЦПК України шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції, в даному випадку до Дніпровського апеляційного суду. Суд першої інстанції не має повноважень на скасування ухвали суду: цивільним процесуальним законодавством передбачено лише скасування судового наказу на підставі статті 170 ЦПК України, однак не ухвали суду про повернення заяви без розгляду. Тому позивачу варто скористатись положеннями статей 351-354 ЦПК України в цій частині.

Аналогічне стосується і вимог про поворот виконання рішення указана заява на підставі статті 444 ЦПК України подається, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, де суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Заява про поворот виконання судового рішення подається в рамках тієї справи, де ухвалено остаточне судове рішення і не може бути вирішено в рамках цієї справи, яка перебуває на стадії підготовчого провадження.

Тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо клопотання про залучення співвідповідачів.

Так, згідно положень частини першої статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (частина 4 статті 51 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Таким чином, суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19).

При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Ураховуючи викладене суд касаційної інстанції неодноразово заявляв, що позивач не може клопотати про залучення будь яких співвідповідачів, а лише виходячи з предмета та підстав позову тих, які тісно пов`язані з порушеним правом позивача, обґрунтовуючи саме таке порушення.

У подібній за суттю постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 756/15401/16-ц сформульовано правовий висновок про те, що участь осіб у цивільній справі, зумовлена тим, що судовий спір між сторонами опосередковано стосується прав та інтересів інших осіб, тому їх участь у справі є формою захисту їх прав та інтересів, що пов`язані із спірним правовідношенням. Окрім того, їх участь у справі дозволяє суду повно та всебічно дослідити обставини справи, з`ясувати дійсні взаємовідносини учасників спору.

Предметом зміненого позову ОСОБА_1 є захист прав споживача з незаконного, на його думку, нарахування йому заборгованості за послуги газопостачання та спір з приводу належного йому та демонтованого відповідачами лічильника «GM8-ARSENAL» РЛ G4 № 856628.

Заявляючи клопотання про залучення співвідповідачів, позивач не надає докази та достатнього обґрунтування порушення його прав вказаними особами та пов`язаність ТОВ «Укрборг» і Нацбанку України із вказаними правовідносинами, безпідставно затягуючи розгляд підготовчого судового засідання, неодноразово змінюючи позовні вимоги, та через майже 6 місяців від дати зміненої позовної заяви заявляючи клопотання про залучення співвідповідачів.

При цьому з тексту клопотання позивач ОСОБА_1 просить визнати подані в тому числі ТОВ «Укрборг» документи нікчемними (пункт 30 клопотання), хоча такі останнім не подавалися, визнати подальшу участь ТОВ «Укрборг» у провадженні як представника чи позивача недопустимою та такою, що суперечить принципу верховенства права (пункт 55 клопотання), визнати його, позивача ОСОБА_1 неналежним боржником і відповідачем по справі (пункт 56 клопотання), тощо, з чого суд позбавлений можливості вирішити дійсність намірів позивача згідно вказаного клопотання виходячи також з того, що позивач одночасно з клопотанням про включення до кола співвідповідачів Національного банку України просить також включити ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», який і так являється одним із відповідачів у справі.

Щодо клопотання про постановлення окремої ухвали в порядку ст. 262 ЦПК України.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Згідно з частиною першою статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

При цьому вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, про що зазначено Верховним Судом у постанові від 21 жовтня 2025 року у справі 638/5607/24 (провадження № 61-8472 св 25).

Судом під час проведення підготовчого провадження не встановлено обставин, які б давали підстави для постановлення окремої ухвали у даній справі, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають..

Щодо закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті.

Так, в ході підготовчого провадження судом виконані дії, передбачені частиною другою статті 197 ЦПК України. Підстав для відкладення підготовчого засідання або оголошення перерви згідно положень статті 198 ЦПК України, для залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі чи ухвалення рішення судом не встановлено, учасники процесу не заявляли. Підстави для колегіального розгляду справи, передбачені статтею 34 ЦПК України, відсутні.

Судом вирішено всі клопотання, заявлені в ході проведення підготовчого провадження, інших клопотань, заяв від учасників процесу до початку підготовчого судового засідання до суду не надійшло.

При цьому суд не вбачає необхідності у відкладенні розгляду підготовчого провадження для надання можливості стороні позивача оскаржити відповідні судові рішення (ухвали) у цій справі, оскільки частиною 5 статті 198 ЦПК України передбачено право суду на оголошення перерви в судовому засіданні та лише у разі необхідності, однак учасниками справи такої необхідності не обґрунтовано.

Так, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті…Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду (частини перша, третястатті 189 ЦПК України).

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2025 року у справі № 404/3322/23 (провадження № 61-14572св24) відхилив доводи касаційної скарги про те, що «суд першої інстанції позбавив позивача та його представників можливості реалізувати свої процесуальні права, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, закрив підготовче засідання без участі відповідача та позбавив відповідача права на задоволення поданих ним клопотань: про призначення експертизи, виклик свідків» з огляду на те, що відповідач протягом часу з дня відкриття провадження у справі до його закриття, тобто більше восьми місяців, міг реалізувати свої процесуальні права щодо надання доказів на обґрунтування своєї позиції. За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано провів підготовче засідання та закрив підготовче провадження у відсутність відповідача.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя.

Подання сторонами документів і матеріалів, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини третьої статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судом, в межах наданих повноважень, були створені належні умови та здійснені всіх необхідних дій для надання сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень. Наведена відповідачем аргументація не є достатньою для виправдання власної бездіяльності, оскільки саме у силу принципу диспозитивності на особу, що не подала своєчасно відповідні докази покладається ризик несприятливих наслідків такої бездіяльності. Створення при цьому судом штучних умов, які б надавали одній зі сторін спору більш сприятливі умови для реалізації її процесуальних прав, виходить за межі повноважень суду, передбачених законодавством, та є порушенням статей 6,19 Конституції України та принципу змагальності сторін (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 902/271/18).

У цій справі за час тривалості підготовчого провадження, учасники справи мали достатньо часу для реалізації процесуальних прав щодо надання доказів на обґрунтування своєї позиції.

Позивач самостійно та без будь якого тиску прийняв рішення щодо своєї відсутності в залі судового засідання під час проведення підготовчого судового засідання, хоча перебував у коридорі біля зали судового засідання і відмовився зайти до зали, при цьому інтереси позивача в даному випадку представляв адвокат, а отже права ОСОБА_1 не були порушені.

При цьому питання, які суд повинен вирішити у підготовчому судовому засіданні, та які викладені у частині 2 статті 197 ЦПК України, не потребували обов`язкової участі позивача в судовому засіданні, з огляду на стадію розгляду справи та надання клопотань стороною позивача досить тривалий час, які всі були вирішені судом.

Усі надані суду письмові докази позивача, суд, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, вважає можливим долучити до матеріалів справи.

Таким чином, оскільки судом вирішені усі подані клопотання учасників справи, до початку судового розгляду справи по суті процесуальних дій вчиняти не потрібно, враховуючи, що сторони не врегулювали спір до судового розгляду, не виявили бажання щодо укладення мирової угоди, передачі справи на розгляд третейського суду чи проведення врегулювання спору за участю судді, суд на підставі частини другої статті 200 ЦПК України вважає можливим закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 197-200 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотань позивача ОСОБА_1 про витребування доказів повністю.

Відмовити у задоволенні клопотань позивача ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали в порядку ст. 262 ЦПК України повністю.

Відмовити у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судової техніко-економічної експертизи повністю.

Відмовити у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про скасування ухвали суду від 20.09.2022 у справі № 211/2798/22 (провадження № 2с/211/57/22), поворот виконання судового рішення повністю.

Відмовити у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення співвідповідачів ТОВ «Укрборг» та Національний банк України повністю.

Відмовити у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову повністю.

Закрити підготовче засідання за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», третя особа ДП «Кривбасстандартметрологія» про захист прав споживачів.

Призначити справу до судового розгляду по суті на 10 листопада 2025 року, о 13-00 год.

Про час і місце судового засідання повідомити учасників справи.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в частині відмови у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

В іншій частині ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя: С. В. Ткаченко

Повний текст ухвали складено 27 10 2025