Провадження № 2/638/6030/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м.Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі головуючого Зінченка О.В., за участю секретаря судового засідання Плахотничої В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом до Шевченківського районного суду м. Харкова, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 603766544 від 24.12.2021 у розмірі 19 127,73 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Позов обґрунтований тим, що 24.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір № 603766544, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 13100 грн.

Кредитний договір укладено з відповідачем у електронній формі, шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. Кредитодавець виконав умови кредитного договору та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 13100 грн шляхом перерахування на її банківську картку.

Позивач набув право вимоги до відповідача внаслідок укладення низки договорів факторингу.

Позивач зазначає, що відповідач взяті на себе зобов`язання за умовами договору порушила, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, що складає 19127,73 грн.

Позивач разом з позовом подав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судові засідання не з`являється, про дату та час судового розгляду повідомлялась судом завчасно та належним чином.

12.08.2025, 23.09.2025, 21.10.2025 відповідачем було надіслано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що остання готує та продовжує готувати пакет документів для подання заяви про відкриття провадження про банкрутство та не має можливості особисто прибути у судове засідання.

Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасника справі у судове засідання.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки суд двічі відкладав розгляд справи за клопотанням відповідача та надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Під час розгляду справи судом встановлено наступне.

24.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір № , за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 13100 грн із орієнтовною датою повернення 22.01.2022.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Договір № про надання кредиту підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV23N3J.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало умови кредитного договору та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 13100 грн шляхом перерахування на її банківську картку, що підтверджується платіжним дорученням №a0acb52b-1279-4d10-8fd8-77bcb0a80d9c від 24.12.2021.

Позивач посилається на те, що права вимоги за вказаним кредитним договором були набуті ним внаслідок укладення 04.06.2025 між ним та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» договору факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

ТОВ «Онлайн Фінанс», в свою чергу, набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на підставі Договору факторингу № 27/0524-01 від 27.05.2024, укладеного між даним товариством та ТОВ «Таліон Плюс».

Позивач у поданому позові зазначає, що ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги за кредитним договором із ОСОБА_1 на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного із первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Відповідно до п. 1.3, 1.5 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 під правом вимоги розуміються всі права грошових вимог клієнта (Первісного кредитора) до боржників (Відповідача) по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до договору.

Суд зазначає, що на момент укладення Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», кредитного договору №925554688 від 14.02.2022 із ОСОБА_1 ще не існувало.

Позивач стверджує, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог. Договори факторингу є дійсними, відповідно до законодавства, містять вимоги конкретного змісту, щодо відступлення прав вимоги до боржників, що існували на момент переходу цих прав, в порядку передбаченому договорами факторингу, в тому числі і майбутніх вимог, містить обсяг таких вимог, та обсяг прав і обов`язків сторін, сторонами досягнуто згоди щодо предмета договору факторингу, а тому позивач правомірно набув право вимоги до ОСОБА_1 .

Разом із тим, суд вважає даний висновок помилковим, виходячи з наступного.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору

У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Враховуючи, що на момент укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» боргові зобов`язання за кредитним договором від 24.12.2021 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору, на час укладення договору відступлення права вимоги від 28.11.2018.

Таким чином, на час укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином.

Із вказаного слідує, що вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 не було, та сторони не могли передбачити, що 24.12.2021 цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем.

Отже між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору факторингу від 28.11.2018 не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що ТОВ «Таліон Плюс» не набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 24.12.2021 та, відповідно, не могло його передати у подальшому, в зв`язку з чим правомірним є висновок, що позивач у даній справі ТОВ «Юніт Капітал» не набув та, відповідно, не має права вимоги до відповідача.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову належить відмовити.

За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено в позові, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі судового збору відсутні.

Керуючись ст. 12, 43, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 280-282, 284, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про стягнення заборгованості.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», ; юридична адреса: вул. Рогнідинська, 4, літ. А, оф. 10, м. Київ, 01024.

Представник позивача: Тараненко Артем Ігорович, діє на підставі договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025, адреса: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд 6, оф. 10.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП:

НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя О. В. Зінченко