Справа № 201/7907/25
Провадження № 2/201/3816/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року Соборний районний суд

міста Дніпра

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

До Соборного районного суду міста Дніпра 24червня 2025 року надійшла позовна заява Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення в розмірі 72429 грн. 70 коп., з них сума основного боргу 56907 грн. 44 коп., інфляційне збільшення суми боргу - 13745 грн. 16 коп., сума 3% річних 1777 грн.10 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради посилалося на те, що між КП «Дніпроводоканал» та відповідачем встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , де абоненту відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . В зв`язку з несплатою відповідачем оплати за надані послуги станом на 28.02.2025 року виникла заборгованість, яка складає 56907 грн.44 коп., у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Вказана заборгованість утворилася за період з травня 2015 по лютий 2025.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 24.06.2025 указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С.

Ухвалою судді від 25 червня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі.

Від відповідача ОСОБА_1 через електронний кабінет у системі «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач ОСОБА_1 позов визнає частково лише за фактично надані послуги в межах трирічної позовної давності, з розрахунку на одну зареєстровану особу. Зазначає, що договір у письмовій формі з КП «Дніпроводоканал» ДМР не укладено; нарахування проводилися на 3 осіб без доказів реєстрації/проживання; при цьому у квартирі зареєстрована та проживає одна особа (довідки 2006, 2018, 2020, та витяг з реєстру ТГ від 15.08.2025). Вважає розрахунок боргу внутрішнім документом, що не підтверджує факт/обсяг надання послуг без первинних документів та просить застосувати позовну давність 3 роки (ст.ст.256257, 266, 267 ЦК України), відмовити в стягненні за період до березня 2022 р., інфляційних і 3% річних, подає контрозрахунок за березень 2022 лютий 2025 на 13 096,82 грн; просить поновити строк на подання відзиву через ненадання копій позову вчасно.

Позивач у своїй відповіді на відзив позивача наполягає на наявності фактичних договірних відносин і приєднання до публічної оферти (опубліковувалась 01.12.2021, 01.03.2022, 29.01.2025), вважає, що відсутність письмового договору не звільняє від оплати комунальних послуг, посилається на продовження/зупинення перебігу позовної давності під час карантину COVID-19 (до 30.06.2023) та воєнного стану (з 24.02.2022), просить охопити період з березня 2017 по лютий 2025. Також позивач стверджує, що розрахунок боргу автоматично формується в системі «HAS» за заданими параметрами і є належним доказом нарахувань.

Відповідач у своїх запереченнях на відповідь позивача на відзив, наполягає на відсутності доказів належного повідомлення й індивідуального приєднання до публічного договору, повторно вказує на неправильну кількість мешканців у розрахунку (фактично одна особа) та відсутність первинних документів. Щодо позовної давності: посилається на практику ВС про те, що застосування п. 19 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (воєнний стан) не є автоматичним і вимагає встановлення причинного зв`язку із неможливістю своєчасного звернення. Просить задовольнити позов частково в межах 13096,82 грн. за останні 3 роки, в іншій частині відмовити.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; засоби обліку водопостачання та водовідведення відсутні. У квартирі зареєстрована та проживає одна особа (про що свідчать довідки 2006, 2018, 2020, та витяг з реєстру ТГ від 15.08.2025), інших доказів реєстрації/проживання інших осіб позивач не надав, проте, позивач зазначає, що Договір є договором приєднання, його умови не підлягають узгодженню зі стороною, що приєднується (споживачем), цей Договір розміщено на веб-сайті позивача у вільному доступі та у спосіб, що забезпечує ознайомлення зі змістом цього Договору кожної особи, що отримує та звертається до підприємства, для отримання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення. Також, позивач зазначає, що 01.03.2022 він на своєму на офіційному сайті розмістив Повідомлення про публічну пропозицію (оферту), у зв`язку з прийняттям КМУ Постанови №85 від 02.02.2022 "Про внесення змін до постанови КМУ від 05.07.2019 № 690". На даний час від Відповідача(-ів) не поступало заяв про вибір моделі договірних відносин або відмови від надання централізованого водопостачання та водовідведення, тому вважаємо останніх такими, що є користувачами послуг.

Відповідно до розрахунку Позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за вказаною адресою відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 та станом на 28.02.2025 складає 56907 грн. 44 коп. Вказана заборгованість утворилась за період з травня 2015 по лютий 2025. Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України Інфляційне збільшення суми боргу складає 13745 грн. 16 коп. з 07.2018 по 01.2022; Сума 3% річних складає 1777 грн. 10 коп. за період з 07.2018 по 01.2022

Отже, за позицією позивача, загальна заборгованість відповідача перед КП "Дніпроводоканал" складає 72429 грн. 70 коп., в тому числі:

- сума основного боргу - 56907 грн. 44 коп. (за період з травня 2015 по лютий 2025)

- інфляційне збільшення суми боргу - 13745 грн. 16 коп. (за період з 07.2018 по 01.2022)

- розмір 3% річних 1777 грн. 10 коп. (за період з 07.2018 по 01.2022).

Наданий позивачем розрахунок заборгованості сформовано із розрахунку 3 осіб, без первинних документів, що підтверджують фактичний обсяг наданих послуг конкретному споживачеві, склад/кількість зареєстрованих осіб у спірні періоди та належне повідомлення про умови публічного договору.

Відповідач подав контрозрахунок за березень 2022 - лютий 2025, виходячи з норм споживання 10,8 м?/міс до 12.12.2023 та 12,859 м?/міс після - на 1 особу.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон 1875-1V, який втратив чинність 01.05.2019) та п.1 ч.2 ст.8 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон 2189-УІІІ, в редакції від 02.04.2020), а також п.п.1 п.32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 (далі - Правила №630), виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі, шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Статтею 22 ЗУ "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" закріплені права та обов`язки споживачів питної води, відповідно до яких споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно ч.4 ст.363 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до та Постанови Верховного суду України від 20.04.2016р. у справі №6-2951цс15 та Постанови Верховного суду від 26.09.2018р. у справі №750/12850/16-ц - споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд погоджується із тим, що Позивач належним чином виконував та виконує покладенні на нього законодавством обов`язки щодо надання послуг водопостачання та водовідведення, проте Відповідач, в свою чергу, порушував та порушує покладений на нього обов`язок щодо оплати за наданні послуги. Доказів протилежно суду не надано.

Однак питання у даній справі полягає в сумі, що підлягає стягненню та періоді, за який таке стягнення має відбутися.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, надати послугу, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В даному випадку, як встановлено судом, відповідно до витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.06.2025, ОСОБА_1 є власником житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із ст.ст.322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Отже, враховуючи положення ст.ст.317, 322, 360 ЦК України власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він у встановленому порядку не відмовився від надання таких послуг (Постанова КЦС ВС від 02.04.2020 року у справі №757/29813/17-ц).

Відповідно до п.29 Правил №630, споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою.

Згідно з п.33 Правил №630, у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв`язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі.

Також, споживач послуг має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договору, відповідно до п. 7 ч. 45 № 690 Правила надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які набрали чинності 13.08.2019 (Далі - правила № 690).

Крім того, згідно Правил № 690 Споживач зобов`язаний інформувати протягом місяця виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Відповідно до п.1 пп.1.2. Порядку звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей, за період їх тимчасової відсутності, від оплати за послуги холодного і гарячого водопостачання та водовідведення, затвердженого рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради від 26.02.2013р. №82 (далі - Рішення №82) та №3884 від 20.12.2004 (далі - Рішення №3884), наймач (власник) квартири (приватного будинку) та члени його сім`ї, за період тимчасової відсутності, мають право на несплату вартості ненаданих послуг з холодного та гарячого водопостачання, водовідведення при дотриманні певних умов.

Відповідно до п. 1.2. Рішення №82, у разі тимчасової відсутності одного або декількох членів сім`ї, за умови подання протягом місяця в районі дільниці КП "Дніпроводоканал" документів, що підтверджують факт відсутності одного або декількох членів сім`ї:

заява про тимчасову відсутність одного або декількох членів сім`ї із зазначенням періоду та місця перебування;

довідка підприємства-виконавця послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території про склад сім`ї із зазначенням усіх зареєстрованих осіб у квартирі (приватному будинку);

документ, що підтверджує факт перебування одного або декількох членів сім`ї в іншому місці відповідно до ЗУ "Про свободу пересування" (документ повинен містити кутовий штамп з реєстраційним номером, дату видачі, бути засвідчений печаткою);

для працюючих - довідка з місця роботи про перебування у відпустці, відрядженні (із зазначенням терміну відпустки, відрядження);

для виїжджаючих за межі України - копія документа із штампом про перетин кордону.

Відповідно до п.1.2. Рішення №3884, при тимчасовій відсутності одного або декількох членів сім`ї, за умови подання протягом місяця до правління житлово-будівельних кооперативів, об`єднань співвласників багатоквартирних будинків та в КП "Дніпроводоканал" документів, що підтверджують факт відсутності одного або декількох членів сім`ї.

Відповідно до п.12.6. Рішення №82, у разі не проведення періодичної повірки квартирних, будинкових, загальнобудинкових приладів обліку питної води або виявлення несправності приладів обліку, проводити розрахунки мешканцям за нормою водокористування, відповідно до ступеня благоустрою квартир та кількості зареєстрованих осіб (власників).

У відповідності до п. 14 Рішення №3884, у разі відсутності споживача та не відключення холодної і води, не опломбування запірних вентилів на вводі в квартиру та відсутності приладів обліку, споживач здійснює оплату згідно із встановленою нормою використання води з розрахунку на одного мешканця.

Натомість, у даному випадку, зазначаючи, що відповідачами не подавалося відповідної заяви до позивача про тимчасову відсутність одного з членів сім`ї та заяви про опломбування запірних вентилів на вводі в квартиру та не бажання користування послугами водопостачання та водовідведення, позивач взагалі не визначає інших відповідачів, окрім ОСОБА_1 .

Аналізуючи встановлені обставини, суд вважає подані позивачем загальні посилання на розміщення публічної оферти у 20212025 роках без доказів індивідуального повідомлення відповідача та без первинних документів щодо обсягу наданих послуг недостатніми, а за відсутності належно доведеного індивідуального договору, нарахування абонентської плати є безпідставним.

Так, Позивач посилаючись на публічний договір, розміщений на офіційному сайті у 2021 році, проте КГІ «Дніпроводоканал» не надав суду доказів належного повідомлення відповідача про умови такого договору та факту приєднання.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір має містити істотні умови, погоджені сторонами. Просте розміщення на сайті без належного повідомлення та підписання не є належним укладенням договору.

З цього приводу, у Постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №686/21591/19, вказано, що розміщення тексту договору на вебсайті саме по собі не підтверджує його укладення конкретним споживачем.

Також в Постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 761/19677/19, суд зазначив, що виконавець послуг зобов`язаний довести факт укладення договору та надання послуг конкретному споживачеві.

Крім того, відповідно до рішень виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 18.09.2018 № 939 «Про затвердження норм питного водопостачання для населення м. Дніпра» та від 10.05.2022 № 446 «Про продовження терміну дії норм питного водопостачання для населення м. Дніпра» норма водоспоживання у разі відсутності засобів обліку споживання питної води, в багатоповерховому житловому будинку на 1 мешканця в період з 01.01.2022 по 12.12.2023 становила 356 л. води на добу, тобто 10,8 куб.м на місяць. Норма споживання послуги з централізованого водовідведення на 1 мешканця у разі відсутності засобів обліку споживання, також становила 10,8 куб.м/міс.

Також до розрахунку заборгованості Позивач КП «Дніпроводоканал» ДМР включає абонентську плату.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за абонентське обслуговування платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами.

Оскільки, між Відповідачем та Позивачем відсутній індивідуальний договір про надання послуг водопостачання та водовідведення, а також враховуючи, що водопостачання та водовідведення квартири за адресою: АДРЕСА_1 здійснювалося без лічильників, суд вважає, що нарахування Позивачем КГІ «Дніпроводоканал» ДМР абонентської плати за обслуговування споживача послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що надаються за індивідуальними договорами є безпідставною.

Також не може бути визнаний судом належним та допустимим доказом у справі розрахунок заборгованості, поданий Позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , не може. Він є лише внутрішнім документом підприємства, складеним односторонньо, та не підтверджує факту виникнення боргу.

Так, згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Саме первинні документи договори, акти приймання-передачі послуг, рахунки-фактури, платіжні доручення, банківські виписки, накладні підтверджують факт здійснення господарської операції.

Таким чином, розрахунок заборгованості має лише допоміжний характер і не може бути єдиним доказом боргу. Для підтвердження позовних вимог Позивач повинен надати належні та допустимі первинні бухгалтерські документи, які підтверджують: факт надання послуг саме Відповідачу; кількість та обсяг наданих послуг; вартість нарахувань; факт ненадходження коштів у сплату таких послуг.

Оскільки таких документів до матеріалів справи Позивачем не надано, розрахунок заборгованості не може бути використаний судом як належний доказ.

Водночас, надані відповідачем довідки та витяги з Реєстру підтверджують реєстрацію лише однієї особи за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач доказів на підтвердження проживання/реєстрації трьох осіб не подав. За відсутності засобів обліку обсяг послуг визначається за нормами для однієї особи. Тому розрахунок позивача на 3 осіб суд відхиляє як необґрунтований.

Отже, односторонній внутрішній розрахунок підприємства, сформований програмою, не замінює первинних документів (рахунків, актів, відомостей розподілу, виписок про оплату/несплату) і сам по собі не доводить ані факту, ані обсягу надання послуг конкретному споживачеві (ст. 76, 77, 78, 89 ЦПК України). Такий підхід узгоджується з вищенаведеними умовами щодо необхідності надання належних і допустимих доказів у спорах цієї категорії.

Щодо інфляційних втрат, 3% річних та строку позовної давності, суд зазначає, що Законом України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту:

«18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Йдеться про загальну позовну давність (ст. 257 ЦК), спеціальну (ст. 258 ЦК) та зміну тривалості позовної давності (ст. 259 ЦК), окремі спеціальні строки позовної давності (ст. 786 ЦК). Тому інші норми ЦК, зокрема про застосування позовної давності судом, наслідки її спливу є чинними і наразі.

На переконання суду, ці норми, назовні спрямовані на захист інтересів слабкої сторони у договірних та інших правовідносинах, насправді породили цілу низку проблем у захисті їх інтересів.

Зокрема, недобросовісні кредитори отримали можливість звертатися до суду, нараховувати неустойку (штраф, пеню) за весь період, набагато більше, ніж скорочена позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 257 ЦК).

У суду не викликає сумнівів той факт, що продовження строків позовної давності не повинно стосуватися спеціальної (скороченої) позовної давності, що вимагає відповідних змін до ЦК. Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на те, що наведеним Законом не внесені зміни до Господарського кодексу України щодо позовної давності, тобто норми цього Кодексу про позовну давність (зокрема, ч. 5 ст. 203, ст. 223, ч. 3, 4 ст. 322 ГК) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану не продовжуються на строк його дії.

Також не зупиняється на час воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення строк, передбачений ч. 6 ст. 232 ГК, за якою нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Заборона поширюється також на юридичних осіб, яким належить на праві власності або іншому речовому праві житлове та/або нежитлове приміщення, будинок, в яких розміщуються та є кінцевими споживачами комунальних послуг внутрішньо переміщені особи, у разі, коли такі юридичні особи не мають права на отримання компенсації за спожиті комунальні послуги під час розміщення внутрішньо переміщених осіб у будівлях (приміщеннях) об`єктів державної, комунальної та приватної власності у період воєнного стану. При цьому не вирішено питання стягнення і нарахування неустойки та інших санкцій щодо юридичних осіб, які надають послуги з управління багатоквартирними будинками за рахунок коштів споживачів, у тому числі і житлово-комунальних послуг.

Позивач заявив стягнення заборгованості за період з травня 2015 року по лютий 2025 року, тоді як відповідно до ст. 256, 257, 266 ЦК України загальна позовна давність складає 3 роки, і до вимог про стягнення періодичних платежів - також застосовується трирічний строк.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п.3 ст. 267 ЦК України, суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони, і саме тому, я прошу суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог КП «Дніпроводоканал» ДМР щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п. 4 ст. 267 ЦК України).

Отже, відповідач належно заявив клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності (п. 3 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність становить 3 роки (ст. 257 ЦК України) і застосовується до періодичних платежів. Посилання позивача на п.12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (карантин COVID-19 до 30.06.2023) та п.19 (воєнний стан з 24.02.2022) суд бере до уваги, однак застосування зупинення/продовження перебігу позовної давності не є автоматичним і потребує доведення обставин, що унеможливлювали своєчасне звернення позивача до суду.

Позивач таких обставин не навів та не довів. Враховуючи дату подання позову (23.06.2025), суд застосовує позовну давність і розглядає вимоги лише в межах березень 2022 лютий 2025 включно.

Щодо розміру сум, які підлягають стягненню за наслідками розгляду справи, суд зазначає, що у відповідності до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України).

Отже, законом передбачений обов`язок сторін подавати докази в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Подання позивачем доказів на підтвердження обставин справи є обов`язковим, оскільки в цій частині між сторонами виникає спір про право та такі докази мають значення для ухвалення рішення по справі.

Згідно приписів ч.2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Але, в порушення цих норм, Позивач КП «Дніпроводоканал» ДМР не надав до позовної заяви та до розрахунку до неї докази в обґрунтування своїх вимог сплатити за послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , із розрахунку на 3 мешканців.

Хоча, подання Позивачем доказів на підтвердження обставин справи є обов`язковим, оскільки в цій частині між сторонами виникає спір про право та такі докази мають значення для ухвалення рішення по справі.

Оскільки в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проживає та зареєстрована лише одна людина, то і розрахунок за споживання послуги водопостачання та водовідведення мав бути розрахований на 1 мешканця.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 12.12.2023 № 2-12/12 «Про затвердження нормативів питного водопостачання та встановлення норм водоспоживання для населення м. Дніпра» норми водоспоживання на 1 особу у разі відсутності засобів обліку споживання питної води, в багатоповерховому житловому будинку (з водопроводом, каналізацією або місцевою каналізацією (вигребом), з швидкодіючим водонагрівачем) становить з 12.12.2023 року по теперішній час - 12,859 куб.м/міс. Норма споживання послуги з централізованого водовідведення на 1 особу у разі відсутності засобів обліку споживання питної води, в багатоповерховому житловому будинку (з водопроводом, каналізацією або місцевою каналізацією (вигребом), з швидкодіючим водонагрівачем) становить з 12.12.2023 року по теперішній час - 12,859 куб.м/міс.

Відповідачем визнано позовні вимоги лише у частині оплати за фактично спожиті послуги за останні три роки, розраховані для однієї особи, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 13096 грн. 82 коп., та надано свій контрозрахунок заборгованості в межах позовної давності за період березень 2022 - лютий 2025:

ПеріодНорма споживанії я, куб.мТариф водопоста чани я, грн/м3Тариф водовідве дення. грн/м3Вартість /МІС. І рнКількість МІС.Разом. грн
03.2022 12.202310.818.1613.20338.69227451,18
01.2024 02.202512*85918.1613.20403.26145 645.64
Усього 3613 096.82

Контрозрахунок відповідача за березень 2022 - лютий 2025 виходить із норм споживання, затверджених для м. Дніпра, за відсутності приладів обліку, та діючих тарифів на водопостачання і водовідведення, у розрахунку на 1 особу, і становить 13 096,82 грн. Позивач не навів контраргументів та не подав альтернативного розрахунку в межах трирічного строку з урахуванням 1 мешканця.

Суд приймає контрозрахунок відповідача як такий, що узгоджується з установленими обставинами (кількість зареєстрованих осіб = 1) і методологією нарахувань за відсутності лічильників, та доходить до висновку про те, що позивач не довів належним чином розмір простроченого грошового зобов`язання в межах трирічного періоду з урахуванням 1 мешканця та дати настання прострочення по кожному щомісячному платежу, що унеможливлює коректне нарахування інфляційних втрат і 3% річних.

З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - у сумі 13 096,82 грн. як вартості фактично спожитих послуг за останні три роки при відсутності приладів обліку та з урахуванням проживання однієї зареєстрованої особи. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи наслідки розгляду справи, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог 547,53 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 7681, 89, 126, 127, 141, 259, 263265 ЦПК України, ст. ст. 256, 257, 261, 266, 267, 509, 526, 625 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 13 096 (тринадцять тисяч дев`яносто шість) грн 82 коп.

Стягнути з з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради 547,53 грн. (п`ятсот сорок сім гривень 53 копійки) в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи (п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України)

Позивач: Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, , 49001, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 21А.

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2

Суддя С.С. Федоріщев