Справа № 946/4510/24
Провадження № 2-др/946/18/25
У Х В А Л А

про відмову в ухваленні додаткового судового рішення

17 жовтня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої - судді: Бальжик О.І.

за участю секретаря: Дойчевої М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.09.2025 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні.

08.10.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про прийняття додаткового рішення по справі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в судовому рішенні не вирішено питання щодо позовної вимоги в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 3/104 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом перерахування на рахунок ОСОБА_2 з депозитного рахунку ТУ ДСА в Одеський області 100 656 гривень, які були внесені згідно квитанції до платіжної інструкції №СВ 09322403/1 від 21 травня 2025 року.

Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача просила розглядати заяву за їх відсутності. Відповідачка причини неявки не повідомила, із заявою про відкладення розгляду справи або розгляд справи у її відсутність не зверталася.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов такого висновку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на і території України.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з пунктом 4 резолютивної частини заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.09.2025 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто грошову компенсацію вартості 3/104 частки житлового будинку АДРЕСА_2 , у розмірі 100 656 гривень.

Таким чином, заява позивача фактично спрямована на деталізацію способу виконання вже ухваленого рішення шляхом зазначення, що виплата має здійснюватися шляхом перерахування з депозитного рахунку ТУ ДСА на рахунок відповідачки. Таке уточнення не стосується «позовної вимоги», а належить до стадії виконання рішення.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року (надалі Закон № 1404-VIII).

Так, відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На підставі частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відтак, приймаючи до уваги, що стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 щодо сплати ним відповідачці ОСОБА_2 компенсації вартості частки спільного об`єкта нерухомого майна, з приводу якої він подавав докази і давав пояснення, ухвалено рішення, суд не вбачає підстав для ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 13, 260, 270 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за його позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, - залишити без задоволення.

Копії ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя: О.І.Бальжик