Номер провадження № 2/208/1628/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Кам`янського Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: Кузнєцової А. С.,

за участю секретаря судового засідання: Бистрова І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою, в я

кій просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» грошову суму у розмірі 240 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач ОСОБА_1 протягом тривалого часу працював на підприємствах вугільної промисловості. Загальний стаж складає 18 років 02 місяці 02 дні. З відповідачем ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» перебував у трудових відносинах в період часу з 18.10.2017 року по 24.01.2023 року, працював на посаді гірника очисного забою з повним робочим днем під землею, звільнений 24.01.2023 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю робітника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоров`я, оскільки це постійна важкість праці з нахилами корпусу і контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров`ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. За час роботи на підприємстві, у позивача виникли та розвинулися професійні захворювання в результаті чого 04.08.2023 року складено акт за формою П-4, затверджений начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 07.08.2023 року, яким встановлено, що хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико-динамічним, м`язово-тонічним та больовим синдромами. (М 54.1) Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (Н 90.3). Хронічний бронхіт ІІ см., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого другого ст.) (J41.0).

Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст.2 СН І ст. Ризик 2. Хронічний гастродуоденіт. Складний астигматизм лівого ока. Ангіопатія сітківки обох очей.

За результатами медичного освідкування 20.03.2024 року в міжрайонній медико-соціальній експертній комісії позивачу встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням, визначено за сукупністю профзахворювань 60 % втрати працездатності, з 19.03.2024 року до 01.04.2026 року первинно, за сукупністю. Саме за встановленням відсоткового ступеню втрати професійної працездатності, ОСОБА_1 просить стягнути з ПрАТ «Ш/у Покровське» моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив значний ступінь професійної працездатності, має серйозні порушення здоров`я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійного захворювання, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих зв`язків. Внаслідок вказаного, позивач відчуває суттєві незручності, свою неповноцінність, постійне хвилювання, емоційна напруга призводить до погіршення стосунків в родині та з оточуючими. Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в сумі 240000,00 гривень, що відповідатиме справедливій сатисфакції за розвиток хронічного професійного захворювання, яким спричинено втрату професійної працездатності.

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві просив задовольнити його позов в повному обсязі та розглянути справу в його відсутності, будь-яких інших клопотань та заяв не заявляв (а. с. 1-4).

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.12.2024 року за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 54).

Представником приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» Ніколенком М. М. (діючого на підставі довіреності) на позовну заяву ОСОБА_1 в порядку ст. 278 ЦПК України подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Існує ряд фактів, які свідчать про недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між шкідливими умовами праці на ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» та отриманням Позивачем хронічного професійного захворювання.

Обов`язковою умовою задля хоча б часткового задоволення вимог позивача є причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою, що спричинила дію шкідливих умов праці на підприємстві на особу та негативними наслідками у вигляді завданої шкоди.

Верховним Судом у постанові КЦС ВС від 20.01.2021р. по справі №197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) зроблений правовий висновок, що: «Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності.

Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди».

Тобто, недоведеність Позивачем у позовній заяві причинного зв`язку між протиправною поведінкою ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» та завданою йому шкодою, спричиненою отриманням хронічного професійного захворювання, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо тривалості роботи позивача в шкідливих умовах праці, обсягу впливу шкідливих факторів виробництва.

З трудової книжки позивача вбачається, що ОСОБА_1 тривалий час понад 13 (тринадцять) років працював гірничоробочим з повним робочим днем під землею не на підприємстві Відповідача, а на інших підприємствах вугільної промисловості.

Таким чином, загальний трудовий стаж Позивача гірничоробочим на шахтах складає понад 18 років (з 27.09.2004р. по 24.01.2023р.), з яких менше третини (5 років) припадає на роботу в ПРАТ «Шахтоуправліня «Покровське».

Згідно Медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання від 14.06.2023 р. № 23/492 Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» не слідує конкретно на якому саме підприємстві Позивач за весь його тривалий період роботи підлягав впливу шкідливих виробничих факторів, які перевищували гранично-допустимі рівні. Вказану інформацію не містить і Акт форми П-4 від 04.08.2023р., складений за результатами розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який до того ж був оформлений членами комісії ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з окремими думками через незгоду з його змістом.

Так, в пункті 17 вказаного Акту перелічені обставини за яких виникло хронічне професійне захворювання, а в п. 18 Акту перелічені причини його виникнення.

Однак, а ні в п. 17, а ні в п. 18 даного Акту не містяться жодні посилання на існування вказаних обставин та причин саме на підприємстві ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське».

Позивач, посилаючись на Акт про нещасний випадок, вважає, що відповідач, на його думку, не виконував свій обов`язок по створенню безпечних умов праці, але нещасний випадок з позивачем стався не з вини роботодавця (відповідача по справі), а виключно з 100% вини позивача, який в свою чергу, порушив вимоги охорони праці, а саме з його боку мало місце застосування небезпечних способів в роботі під час розробки негабаритів породи.

Зі свого боку відповідач чітко дотримуючись вимог законодавства про працю, в тому числі і законодавства про охорону праці, проводив з позивачем перевірку знань з охорони праці.

Тобто, в даному випадку, якби позивач дотримуючись правил безпеки, з якими його ознайомив відповідач, виконував надане йому завдання безпечним способом, то нещасний випадок з ним би не трапився. Вина відповідача у заподіянні позивачу травми повністю відсутня, оскільки роботодавець повністю та сумлінно виконував вимоги законодавства про охорону праці, а тому доводи позивача, наведені у позові, спростовуються вищенаведеними аргументами та доказами.

Крім того, позивачем зазначено, що саме протиправними діями відповідача йому спричинено моральні страждання, пов`язані та подальшим захворюванням, яке є прямим наслідком важких та непереборних умов праці на підприємстві. При цьому позивачем не зазначено які саме дії відповідача завдали йому моральні страждання.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди не породжує абсолютного права на її відшкодування, необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, а саме: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивач має доводити не лише сам факт спричинення йому моральної шкоди, але, і її розмір.

У позовній заяві позивач просить суд стягнути з ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» моральну шкоду в розмірі 240 000,00 грн. без її оподаткування.

Події, внаслідок яких у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди та які стали підставою для звернення до суду з позовом у цій справі, мали місце після 23 травня 2020 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», тому з огляду на викладене слід застосовувати положення актів законодавства, чинні на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Сумуючи вищевикладене представник відповідача просив у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди у розмірі 240 000,00 грн. відмовити у повному обсязі ( а.с.84-93)

Відповідач ОСОБА_1 , реагуючи на відзив представника відповідача, надав додаткові пояснення наступного змісту.

Щодо причин та обставин виникнення професійного захворювання 04.08.2023 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Королем В. затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (форма П-4), з якого вбачається, що комісія 04.08.2023 року провела розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання у позивача та встановила діагноз: Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико-динамічним, м`язово-тонічним та больовим синдромами.(М 54.1) Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження 2 слуху (ІІ ст.) за класифікацією Остапкович В.Є. та Пономарьової Е.І. (Н 90.3). Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого другого ст.) (J41.0). Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст.2. СН І ст. Ризик 2. Хронічний гастродуоденіт. Складний астигматизм лівого ока. Ангіопатія сітківки обох очей. Цим же актом встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання: недосконалістю технологічного процесу (через виділення значних концентрацій пилу, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо), недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу та незабезпеченістю засобами індивідуального захисту від шуму, виконанням не в повному обсязі протипилових заходів (гідропилопридушення застосовувалось не на усіх ланках технологічного процесу), у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема через неможливість застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливість механізації та автоматизації певних видів робіт, що б унеможливлювало або зводило до мінімуму важку ручну працю, позивач працював в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий, вимушеної робочої пози та значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри. Причини виникнення професійного захворювання: пил переважно фіброгенної дії фактична величина 53,4-55,2 мг/м, при нормативному значенні 10 мг/м. Важкість праці фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба), - фактична величина 61,5-74 Вт, при нормативному значенні 90 Вт, фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 62,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт. Виробничий шум фактична величина 85,3-89 дБА, при нормативному значенні 80 дБА. Робоча поза перебування у вимушеній позі 33-74% часу зміни, в позі стоячи 67% часу зміни, при нормативному значенні періодичне перебування в незручній або фіксованій позі до 25%, у вимушеній позі до 10%, у позі стоячи до 60% часу зміни. Нахили корпусу фактичне значення 30-40 разів, при нормативному значенні 50-100 разів.

Особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: ОСОБА_7 начальник дільниці з видобутку вугілля №3 ПрАТ «ШУ «Покровське».

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 20 березня 2024 року серія 12 ААА № 150025 позивачу первинно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 60% .

Посилання відповідача у відзиві на позов, що довідка не містить відомостей, що саме (які захворювання) включено в сукупність втрати працездатності в розмірі 60 %, є не доречним, довідка встановленого зразка була видана Міжрайонною медикосоціальною комісією м.Слов`янська Обласного центру медико-соціальних експертиз, в ній вказано, що причина інвалідності професійне захворювання. Чому не вказано які саме захворювання, це питання до експертної комісії. В акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.08.2023 року, складеного на ПрАТ «ШУ «Покровське» та описаного вище, чітко вказано діагноз та причини виникнення хронічного професійного захворювання.

Щодо розміру моральної шкоди. Як визначено постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності.

Таким чином, факт встановлення стійкої втрати працездатності висновком МСЕК вже є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача.

Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Хронічне професійне захворювання та втрата працездатності настали, оскільки в тому числі й відповідач як роботодавець, не забезпечив створення нешкідливих та небезпечних умов праці, а тому в даному випадку наявна і вина відповідача як працедавця у виникненні у мене хронічного професійного захворювання. Більш того, у зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше.

Відповідач мав створити належні безпечні умови, за яких факти настання професійних захворювань, нещасних випадків були б неможливими.

Надані позивачем письмові докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбувалося при виконанні мною трудових обов`язків, що, у свою чергу, призвело до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження можливості вести активний спосіб життя позивачем, внаслідок чого він змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Вважає виваженим та справедливим відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 240 000,00 грн.

Щодо оподаткування моральної шкоди з 23 травня 2020 року до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України внесені зміни згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» та доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Згідно трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з підприємствами вугільної промисловості:

- у період з 27.09.2004 року по 01.04.2007 року гірничим робочим 3 розряду з повним робочим днем в шахті «Шахти «Трудівська» відокремленого підрозділу «Шахтоуправління «Трудівське» Державного підприємства «Донецьквугілля»;

- у період з 21.05.2007 року по 14.06.2010 року гірничим робочим 5 розряду з повним робочим днем під землею відокремленого підрозділу «Шахта «Росія» Державного підприємства «Селідіввугілля»;

- у період з 21.06.2010 року по 12.10.2017 року - гірничоробочим підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті відокремленого підрозділу «Шахта 1-3 «Новоградівська» Державного підприємства «Селідіввугілля»;

- у період з 18.10.2017 року по 24.01.2023 року гірником очисного забою 4 розряду з повним робочим днем в шахті ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності займаній праці внаслідок стану здоров`я (а.с. 9-16).

За результатами засідання лікарсько-експертної комісії центральної лікарсько експертної комісії від 19.01.2023 року 12ААВ №216848 про наявність професійного захворювання та висновки про умови праці: позивач може працювати на поверхні без важкої праці (а.с. 22-23).

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за Формою П-4, складеного 04.08.2023 року комісією із залученням головного державного інспектора відділу гігієни праці та атестації робочих місць за умовами праці управління інспекційної діяльності у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, профпатолога КНП «Мирноградської ЦМЛ» Мирноградської міської ради, заступника директора з охорони праці та промислової безпеки ПрАТ «Ш/у «Покровське», провідного інженера з обліку і аналізу травматизму та професійних захворювань ПрАТ «Ш/у «Покровське», голови профспілки ПрАТ «Ш/у «Покровське», заступника голови, головний технічний інспектор праці Покровсько - Мирноградської територіальної організації профспілки працівників вугільної промисловості України, головного спеціаліста відділу профілактики та розслідування нещасних випадків управління контрольно перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - професійне захворювання у позивача ОСОБА_1 виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (через виділення значних концентрацій пилу, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо), недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу та незабезпеченістю засобами індивідуального захисту від шуму, виконанням не в повному обсязі протипилових заходів (гідропилопридушення застосовувалось не на усіх ланках технологічного процесу), у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема через неможливість застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливість механізації та автоматизації певних видів робіт, що б унеможливлювало або зводило до мінімуму важку ручну працю, ОСОБА_1 працював в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК та виробничого шуму, еквівалентний півень якого перевищував гранично допустимий, вимушеної робочої пози та значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри (а.с.41-49).

Крім того, з матеріалів справи, а саме з виписки із амбулаторної карти вбачається, що ОСОБА_1 починаючи з 2022 року перебував періодично на амбулаторному та стаціонарному лікуванні:

- КНП «Мирноградська центральна міська лікарня» в період з 03.10.2022 року по 12.10.2022 року з діагнозом: загострення хронічної вертеброгенної (остеохондроз хребта, кили диску L4-L5, L5-S1 з компресією дурального мішку) п/кр радикулопатії з вираженим больовим, м`язово-тонічним, вираженим правобічним корінцевим синдромами, вираженими порушеннями статико-динамічної функції хребта (виписка з медичної карти №3662-438) (а.с.33-34)

КНП «Мирноградська центральна міська лікарня» в період з 21.12.2022 року по 02.01.2023 року з діагнозом: загострення хронічної вертеброгенної (остеохондроз хребта, кили диску L4-L5, L5-S1 з компресією дурального мішку) п/кр радикулопатії з вираженим больовим, м`язово-тонічним, вираженим правобічним корінцевим синдромами, вираженими порушеннями статико-динамічної функції хребта (протокол ЛКК№7 від 10.01.2023 року, протокол ЛКК№13 від 18.01.2023 року, лікарняний № 796655)( а.с 35-36)

24.01.2023 року був звільнений з ПрАт «ШУ «Покровське» через невідповідність займаній посаді за станом здоров`я.

Також вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю. І. Кундієва Національної академії медичних наук України» з діагнозом: Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико статико динамічними порушеннями, м`язево тонічним та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) - за класифікацією ОСОБА_2 та Пономарьової Н. І. Хронічний бронхіт ІІ стадія, фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.

Підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань явились: дані клініко функціонального обстеження; динаміка захворювань; їх розвиток в період роботи, інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці ОСОБА_1 від 19.05.2023 року, згідно якої хворий підлягав дії фізичного навантаження, робочої пози, параметри яких перевищували допустимі величини; підлягав дії шуму, рівень якого перевищував ГДР; підлягав дії пилу, концентрації якого перевищували ГДК, профмаршрут (а. с. 50)

20.03.2024 року ОСОБА_1 був оглянутий в обласному центрі МСЕК м. Слов`янська та встановлено ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням за сукупністю професійних захворювань 60 % з 19.03.2024 року до 01.04.2026 року, що підтверджується довідкою серійний номер 12 ААА № 150025 (а.с. 26-27).

На підставі зазначених доказів позивач ОСОБА_1 ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з розвитком професійного захворювання, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві.

Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом надано оцінку поданих ОСОБА_1 доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Приписами ст. 173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008 р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП).

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.08.2023 року вбачається, що підприємством, з яким позивач ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах найбільший період часу, та на якому отримав захворювання з втратою 60 % професійної працездатності є ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», відповідач по справі.

Суд вказує на безпідставність доводів представника відповідача про те, що вимоги є безпідставними, оскільки позивач працював на підприємстві свідомо, добровільно, знаючи, що специфіка роботи по його професії передбачає працю в шкідливих умовах для здоров`я. Професійне захворювання отримав у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливого фактора пил, фізичне навантаження, робоча поза, нахил корпусу.

Крім того, суд критично ставиться до тверджень представника відповідача щодо не доведеності того, що саме внаслідок професійного захворювання позивач втратив працездатність.

Так, наданими протоколами засідань ЛКК №201 від 01.11.2022 року, №213 від 17.11.2022 року, №221 від 29.11.2022 року, №228 від 08.12.2022 року, №236 від 20.12.2022 року, №7 від 10.01.2023 року, №13 від 18.01.2023 року, та лікарняного АДТ №796655 у позивача ОСОБА_1 на протязі всього часу утримувалось захворювання у вигляді загострення хронічної ветероброгенної п/крижової радикулопатії з больовим, м`язево тонічним правобічним корінцевим синдромами, що в подальшому стало наслідком встановлення 19.01.2023 року професійного захворювання та висновків про умови праці: позивач на поверхні без важкої праці (а.с. 107-121).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоров`я.

Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. Так, в п. 13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.08.2023 року зазначено, що згідно з Гігієнічною класифікацією праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затвердж. наказом МОЗ України № 248 від 08.04.2014 року умови праці ОСОБА_1 : за концентрацією пилу в повітрі робочої зони - до 3 класу 3 степеню, за параметрами мікроклімату до 3 касу 2 ступеню; за рівнем шуму до 3 класу 2 ступеню за важкістю праці до 3 класу 3 ступеню (а.с. 43).

Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Актом про проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання стверджується, що наявна вина працедавця.

Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача на те, що факт спричинення позивачу моральної шкоди є недоведеним, оскільки будь-яких додаткових висновків, експертиз в даному випадку не потрібно, оскільки наявна стійка втрата працездатності позивача, та встановлення останньому третьої групи інвалідності.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, акт розслідування професійного захворювання, медичний висновок центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання, довідка МСЕК, - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди.

Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Суд при розгляді справи вважає доцільним акцентувати увагу, що Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 04.08.2023 року засвідчено, що причиною виникнення професійного захворювання: пил переважно фіброгенної дії фактична величина 53,4-55,2 мг/м, при нормативному значенні 10 мг/м. Важкість праці фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба), - фактична величина 61,5-74 Вт, при нормативному значенні 90 Вт, фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 62,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт. Виробничий шум фактична величина 85,3-89 дБА, при нормативному значенні 80 дБА. Робоча поза перебування у вимушеній позі 33-74% часу зміни, в позі стоячи 67% часу зміни, при нормативному значенні періодичне перебування в незручній або фіксованій позі до 25%, у вимушеній позі до 10%, у позі стоячи до 60% часу зміни. Нахили корпусу фактичне значення 30-40 разів, при нормативному значенні 50-100 разів.

(п. 18 Акту).

По суті інших доводів представника відповідача (врахування практики розгляду аналогічних справ судами Дніпропетровської та Донецької областей), - суд реагує наступним. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Доводи відповідача в зазначеній частині не дають підстави вказати на їх суттєвість в розгляді справи.

Суд вважає, що з причини розвитку професійного захворювання, позивач ОСОБА_1 зазнав фізичного болю, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить з того, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Відповідно до прецендентної практики Європейського суду з прав людини, - моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави (Мельниченко проти України); деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства»); в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації (рішення у справах «Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії»).

Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, значну ступінь втрати професійної працездатності, втрату виробничих здібностей, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь позивача ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 90000,00 гривень.

Суд при винесені рішення враховує положення Закону України № 466-ІХ від 16.01.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до статті 164 ПК України (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466-ІХ, включається відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України).

Суд, в зв`язку з вищевикладеним, в рішенні вважає необхідним зазначити, що розмір присудженої моральної шкоди в сумі 90000,00 гривень підлягає стягненню з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» з урахуванням утримання обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Так, позивач ОСОБА_1 , в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду через електронний суд 968,96 гривень). Вимоги в цій частині задоволено частково на суму 90 000 гривень, тобто на 37,5% від заявленої суми (240 000 гривень), тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави дорівнює 363,36 гривень.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст. 13, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень з утриманням обов`язкових платежів, згідно законодавства.

В інших частині позовних вимогах відмовити.

Судові витрати по справі, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, віднести на рахунок відповідача, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір в сумі 363 (триста шістдесят три) гривні 36 (тридцять шість) копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення суду 15.10.2025 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», , юридична адреса місце знаходження: Донецька область, м. Покровськ, пл. Шибанкова, 1а.

Суддя: