Справа № 459/2912/24 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л. Ю.
Провадження № 22-ц/811/1942/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал»» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 травня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №4056604, на підставі якого відповідач отримав кошти у розмірі 5100.00 грн. строком до 09 березня 2022 року зі сплатою процентів. Згідно умов договору позики позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору. 02 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал» укладено договір факторингу № 01-11/2022, згідно умов якого та у відповідності до гл. 73 ЦК України фактор передає грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 02 листопада 2022 року до Договору факторингу № 01-11/2022 від 02 листопада 2022 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 27 567,46 грн. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал» за договором позики №4056604 від 07 лютого 2022 року в розмірі 27 567,46 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5100.00 грн, заборгованість за відсотками 22467.46 грн.

З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» заборгованість за кредитним договором №4056604 від 07 лютого 2022 року в розмірі 27 567,46 грн.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 06 травня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» заборгованість за кредитним договором №4056604 від 07 лютого 2022 року в розмірі 5100.00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту за реквізитами: IBAN НОМЕР_1 в АТ «Креді Агріколь Банк».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» 448.07 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт вказує, що кредитний договір № 4056604 від 07 лютого 2022 року було укладено в електронній формі з використанням електронного підпису через одноразовий ідентифікатор, а тому відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Оскільки позичальником не було здійснено жодних платежів на погашення кредиту, нарахування відсотків за договором здійснювалось на умовах базової процентної ставки, що відповідає п 2.4.2 кредитного договору. Звертає увагу на те, що відповідачу до укладення кредитного договору було надано можливість ознайомитися із паспортом споживчого кредиту, в якому були відображені всі умови договору. Кредитний договір № 4056604 від 07 лютого 2022 року підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що свідчить про досягнення згоди з усіх істотних умов договору, умови договору викладено чітко та з повною інформацією стосовно умов кредитування, з якими відповідач погодився, підписавши договір, і додаткових заперечень щодо цих умов він не заявляв. Вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за відсотками в розмірі 22467.46 грн., яка нарахована в період з 07 лютого 2022 року (момент укладання договору) до 02 листопада 2022 року (момент передачі права грошової вимоги за договором факторингу). З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал», суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні кредитного договору позивач не дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, і оскільки позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 100.00 грн.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір позики №4056604, згідно умов договору позики позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 2.3.3 договору позики №4056604 від 07 лютого 2022 року сума позики складає 5 100.00 грн.

Пунктом 2.3.4 договору позики №4056604 від 07 лютого 2022 року передбачений строк позики до 09 березня 2022 року (30 днів).

Відповідно до п. 2.4.1 договору позики №4056604 від 07 лютого 2022 року акційна процентна ставка, фіксована та складає 1.09450% на день застосовується у разі наявності акційних пропозицій за умови дотримання позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п.п.3.1-3.3 цього договору.

Крім того, в пункті 2.4.2 договору позики №4056604 від 07 лютого 2022 року передбачена базова процентна ставка, фіксована в розмірі 1,99000% на день застосовується у разі відсутності акційних пропозицій, у разі недотримання позичальником умов оплати процентів за акційною процентною ставкою, а також у разі продовження строку позики згідно з умовами відповідної додаткової угоди, укладеної сторонами цього договору.

В пункті 2.5 договору позики №4056604 від 07 лютого 2022 року передбачено, що позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) НОМЕР_2 , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті.

Пунктом 4.1 договору позики №4056604 від 07 лютого 2022 року визначено, що позичальник чи позикодавець не мають права продовжити строк позики в односторонньому порядку.

Згідно з довідкою від 20.08.2024 року за вих №2782_20, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення», 07 лютого 2022 року було успішно перераховано кошти на суму 5 100.00 грн., картка НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua 136282902, призначення платежу: зарахування 5100.00 грн. на картку НОМЕР_2 .

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором позики №4056604 від 07 лютого 2022 року вбачається, що станом на 02 листопада 2022 року така становить 27 567,46 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5100.00 грн, заборгованість за відсотками 22467.46 грн.

02 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал» укладено договір факторингу № 01-11/2022, за умовами якого на умовах та у відповідності до гл. 73 ЦК України фактор передає грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 02 листопада 2022 року до Договору факторингу № 01-11/2022 від 02 листопада 2022 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики №4056604 від 07 лютого 2022 року в розмірі 27 567,46 грн.

Враховуючи те, що за умовами договору позики №4056604 від 07 лютого 2022 року ОСОБА_1 отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 100.00 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 22467.46 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України

Оскільки договір позики №4056604 від 07 лютого 2022 року укладено на строк до 09 березня 2022 року (30 днів), відтак строк дії договору закінчився 09 березня 2022 року.

Умовами договору передбачено, що позичальник чи позикодавець не мають права продовжити строк позики в односторонньому порядку. Строк договору може бути продовжено лише шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди у форми та спосіб, у який укладено цей договір

З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази продовження сторонами строку договору позики №4056604 від 07 лютого 2022 року шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди, відтак строк дії договору закінчився 09 березня 2022 року.

З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за договором позики №4056604 від 07 лютого 2022 року підлягали нарахуванню до 09 березня 2022 року

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач долучив до позову розрахунок заборгованості за договором позики, згідно з яким заборгованість ОСОБА_2 становить 27 567,46 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5100.00 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 22467.46 грн.

Оскільки строк кредитування за договором позики №4056604 від 07 лютого 2022 року закінчився 09 березня 2022 року, то право кредитодавця нараховувати проценти за користування кредитними коштами припинилося, а відтак з цього часу позивач втратив право нараховувати та стягувати передбачені частиною 1 статті 1048 України проценти за користування кредитними коштами.

З огляду на вищенаведене, з врахуванням умов договору позики, передбачений умовами договору розмір процентів 1.99% за кожен день користування позиченими коштами, колегія суддів приходить до висновку, що за період з 07 лютого 2022 року до 09 березня 2022 року розмір нарахованих відсотків становить 3 044,70 грн. (101,49 грн. за один день х 30 днів).

Колегія суддів вважає, що нарахування передбачених договором відсотків після спливу строку дії договору позики №4056604 від 07 лютого 2022 року, тобто починаючи з 10 березня 2022 року, є неправомірним, а відтак вимога про стягнення заборгованості за відсотками за період з 10 березня 2022 року до 02 листопада 2022 року в сумі 19 422,76 грн. не підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, що свідчить про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал» суму заборгованості в розмірі 8 144,70 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 100. 00 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 3 044,70 грн.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовуТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал» та стягнення на його користь заборгованості в розмірі 8144,70 грн., що становить 29,54 % позовних вимог, то на підставі п. 13 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» 715,45 грн. судового збору за подання позову та 1073,40 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал» задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 травня 2025 року в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитними коштами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал» 3044.70 грн. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за договором позики №4056604 від 07 лютого 2022 року.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 травня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал» 448.07 грн. судового збору за подання позову змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал» 715,45 грн. судового збору за подання позову.

В решті рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 травня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал» 1073,40 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 16.10.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк