ПОСТАНОВА

Іменем України

22 жовтня 2025 року м. Кропивницький

справа № 398/823/25

провадження № 22-ц/4809/1506/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

за участі секретаря Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Російська Федерація,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Швеця Сергія Володимировича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 липня 2025 року у складі судді Молонової Ю. В. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Російської Федерації (далі РФ) та просив стягнути на свою користь моральну шкоду в розмірі 300 000 грн та 3 000 грн понесених судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в зв`язку з військовою агресією РФ проти України та 15.03.2022 позивач був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України у період з 05.04.2022 по 19.09.2022, з 04.10.2022 по 09.02.2023, з 21.02.2023 по 29.08.2023, з 16.09.2023 по 18.12.2023, з 26.12.2023 по 09.02.2024, з 22.02.2024 по 17.05.2024, з 04.06.2024 по 03.09.2024, з 11.09.2024 по 03.01.2025.

Позивач зазначав, що його безпосередня участь в бойових діях мала істотний вплив на психічний, фізичний та моральний стан, оскільки за час перебування у зоні бойових дій він неодноразово був свідком загибелі та поранення своїх товаришів, інших учасників бойових дій та мирних громадян, особисто постійно піддавався та піддається ризику поранення та загибелі, був змушений використовувати зброю та зазнавав інших множинних порушень своїх конституційних прав, зокрема, права на життя, адже постійно реально сприймав загрозу бути вбитим або пораненим.

Від початку збройної агресії РФ проти України, ОСОБА_1 як громадянин України, постійно перебуває у пригніченому стані, знизився життєвий тонус, погіршилося самопочуття, що негативно позначилося на стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, чим йому завдано моральної шкоди.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 липня 2025 року в задоволені позову ОСОБА_1 до держави Російська Федерація про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не долучено доказів, які б свідчили про порушення його психічного, фізичного та морального стану у результаті збройної агресії РФ проти України, зокрема, наприклад, на підтвердження його посилань, що він брав участь в бойових діях і на лінії бойового зіткнення з ворогом, був свідком загибелі бойових товаришів та інших громадян України, піддавався ризику загибелі та пораненню.

При цьому, суд першої інстанції вважав, що перебування на військовій службі, на підтвердження чого позивач надав докази, не підтверджує спричинення йому моральної шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Швець С. В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , просить рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є безпідставним, необґрунтованим та таким, що суперечить чинному законодавству, а його висновки не відповідають обставинам справи.

Війна є загальновідомим фактом, який не потребує додаткового доказування, проте, суд першої інстанції зайняв сторону відповідача, звільнивши його від відповідальності.

Відповідач в даній справі повинен був доводити, що в Україні немає війни і те, що цивільне населення не страждає від війни та не зазнало моральної шкоди, проте, не довів відсутності своєї вини.

Судом першої інстанції порушені вимоги щодо повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи.

Позивач до початку військової агресії з боку РФ мав налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя, проте, дії відповідача призвели до почуття невизначеності щодо подальшого його існування, що завдало моральних страждань.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

За змістом ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи, що учасники справи в судове засідання, призначене на 11 годину 00 хвилин 15 жовтня 2025 року, не з`явились, датою ухвалення рішення є дата складення повного тексту.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПКУкраїни межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» з 15 березня 2022 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Збройні Сили України в складі військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з послужного списку на лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , проходження дійсної військової служби у ЗС України: з 15.03.2022 по 21.10.2022 кулеметник стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, 101627А, військова частина НОМЕР_1 ; з 21.10.2022 по 01.12.2022 діловод групи логістики, 901074А, військова частина НОМЕР_1 ; з 01.12.2022 по 01.02.2023 діловод автомобільної служби логістики, 901074А, військова частина НОМЕР_1 ; з 01.02.2023 по 04.04.2023 начальник радіостанції інформаційно-телекомунікаційного вузла, 443414А, військова частина НОМЕР_1 ; з 04.04.2023 по 30.06.2023 заступник командира роти вогневої підтримки, НОМЕР_2 , військова частина НОМЕР_1 ; з 30.06.2023 по теперішній час помічник командира батальйону з правової роботи, НОМЕР_3 , військова частина НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою №3 від 03.01.2025 Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій і Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах і в період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України у період з 05.04.2022 по 19.09.2022, з 04.10.2022 по 09.02.2023, з 21.02.2023 по 29.08.2023, з 16.09.2023 по 18.12.2023, з 26.12.2023 по 09.02.2024, з 22.02.2024 по 17.05.2024, з 04.06.2024 по 03.09.2024, з 11.09.2024 по 03.01.2025.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

02 березня 2022 року збройну агресію РФ проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від РФ негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія РФ проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.

14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами рф та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX).

Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави України, що закріплено у Статуті ООН.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про міжнародне приватне право» до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦК України часниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії військового квитка серії НОМЕР_4 з 15 березня 2022 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в ЗСУ в складі військової частини НОМЕР_1 (а. с. 15-20).

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією відповідного посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого 21 лютого 2023 року (а. с. 14).

Відповідно до витягу з послужного списку на лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , проходження дійсної військової служби у ЗС України: з 15.03.2022 по 21.10.2022 кулеметник стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, НОМЕР_6 , військова частина НОМЕР_1 ; з 21.10.2022 по 01.12.2022 діловод групи логістики, 901074А, військова частина НОМЕР_1 ; з 01.12.2022 по 01.02.2023 діловод автомобільної служби логістики, 901074А, військова частина НОМЕР_1 ; з 01.02.2023 по 04.04.2023 начальник радіостанції інформаційно-телекомунікаційного вузла, 443414А, військова частина НОМЕР_1 ; з 04.04.2023 по 30.06.2023 заступник командира роти вогневої підтримки, НОМЕР_2 , військова частина НОМЕР_1 ; з 30.06.2023 по теперішній час помічник командира батальйону з правової роботи, НОМЕР_3 , військова частина НОМЕР_1 (а. с. 21-22).

Згідно з довідкою № 3 від 03.01.2025 Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій і Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах і в період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України у період з 05.04.2022 по 19.09.2022, з 04.10.2022 по 09.02.2023, з 21.02.2023 по 29.08.2023, з 16.09.2023 по 18.12.2023, з 26.12.2023 по 09.02.2024, з 22.02.2024 по 17.05.2024, з 04.06.2024 по 03.09.2024, з 11.09.2024 по 03.01.2025 (а. с. 25).

Аналізуючи встановлені судом обставини та надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позивач до початку військової агресії з боку РФ, як повноправний громадянин своєї країни, мав налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя, проте після видання Президентом України указу від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, після чого брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, змінивши власний побут та спосіб життя.

При цьому, безпосередня участь в бойових діях мала істотний вплив на моральний стан позивача, оскільки під час перебування в зоні бойових дій він піддавався ризику поранення та загибелі.

Враховуючи характер душевних страждань, які ОСОБА_1 зазнав у зв`язку з військовою агресією РФ та безпосередню участь у бойових діях, пов`язаною із ризиком для життя та здоров`я, суд погоджується з доводами позивача про те, що в результаті протиправних дій РФ йому завдана моральна шкода.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказаний висновок висловлений, у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 591/4825/17 (провадження № 61-1188св18).

При оцінці обґрунтованості вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v.BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

З огляду на вищевикладене, суд, врахувавши обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його житті, приходить до висновку, що справедливою сумою компенсації моральних страждань є 300 000 грн.

При цьому, звернення позивача до суду є єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права.

Подібні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21), від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21) від 12 жовтня 2022 року справі № 463/14365/21 (провадження № 61-4498св22), від 12 жовтня 2022 року справі № 463/14366/21 (провадження № 61-3713св22).

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про те, що перебування на військовій службі не підтверджує спричинення йому моральної шкоди.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1ст. 376ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

За таких обставин, апеляційна скарга адвоката Швеця С. В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , підлягає задоволенню, а заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 липня 2025 року скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог та стягнення з РФ на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 300 000 грн.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог, в порядку розподілу судових витрат з РФ на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 7 500 грн судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу адвоката Швеця Сергія Володимировича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Російської Федерації про стягнення моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) 300 000 (триста тисяч) грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Російської Федерації в дохід держави 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник