УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 569/8114/24

провадження № 61-5233ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2024 року

та постанову Рівненського апеляційного суду від 20 березня 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2019 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, ОСОБА_1 подав цивільний позов

до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 286 КК України, яке полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом,

що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_1 , який є сином позивача.

На підставі викладеного, з урахуванням заяви від 29 жовтня 2024 року

про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2

на його користь моральну шкоду в розмірі 1 500 000,00 грн, завдану смертю сина.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2024 року у справі

№ 569/5327/19 вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди скасовано та повернуто матеріали справи місцевому суду для вирішення позову в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 20 березня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі

300 000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що сам факт загибелі сина

під час дорожньо-транспортної пригоди є безумовним свідченням глибини

та тривалості моральних страждань позивача, враховуючи те, що згідно

з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь

і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі

300 000,00 грн.

18 квітня 2025 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся

до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 20 березня 2025 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2025 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявнику направити на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги разом з її копією відповідно до кількості учасників справи, у якій уточнити вимоги прохальної частини касаційної скарги щодо постанови Рівненського апеляційного суду від 20 березня 2025 року та викласти

її відповідно до вимог статті 409 ЦПК України.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 12 травня 2025 року

ОСОБА_1 надіслав на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи.

Таким чином, недоліки касаційної скарги заявником усунуто.

В уточненій редакції касаційної скарги ОСОБА_1 , посилаючись

на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2024 року,

в частині відшкодування розміру моральної шкоди, позов задовольнити

та стягнути на його користь 1 500 000,00 грн моральної шкоди, а постанову Рівненського апеляційного суду від 20 березня 2025 року скасувати.

Касаційна скарга мотивована тим, що стягнутий розмір моральної шкоди є значно заниженим, та не відповідає глибині його моральних страждань та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Підставою касаційного оскарження рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 20 березня 2025 року заявник вказує неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі

№ 607/11755/20 (провадження № 61-13672св21) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що сам факт загибелі сина під час дорожньо-транспортної пригоди є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних

із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення

з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 300 000, 00 грн.

Суди встановили, що 01 червня 2018 року близько 20 год, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись правою смугою руху проїзної частини вул. Дубенської в м. Рівному, зі сторони

вул. Макарова в напрямку м. Дубно, навпроти виїзду із вул. Калинової,

що примикає з правого боку до проїзної частини вул. Дубенської за ходом руху цього автомобіля, увімкнувши сигнал лівого повороту, в порушення вимог

п. 10.4 Правил дорожнього руху України, перед розворотом не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для розвороту, виконав маневр розвороту ліворуч, що викликало небезпечну дорожню ситуацію, у результаті якої відбулося зіткнення із автобусом «SETRA S 315», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по лівій смузі руху проїзної частини вул. Дубенської в м. Рівному в попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримали тілесні ушкодження: ОСОБА_4 середнього ступеня тяжкості, а ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в Рівненській обласній клінічній лікарні.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року,

з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 19 січня 2024 року, ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за частиною другою статті

286 Кримінального кодексу України (далі КК України) на 5 років позбавлення волі

з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Обрано ОСОБА_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.

Судом задоволено цивільний позов прокуратури Рівненської області в інтересах виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області в особі комунального некомерційного підприємства «Рівненська центральна міська лікарня» та в інтересах Управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації в особі комунального підприємства «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради та вирішено стягнути із ОСОБА_2

на користь:

КП «Рівненська обласна клінічна лікарня» 746,81 грн;

НКП «Рівненська центральна міська лікарня» 9 137,34 грн;

Також судом задоволено цивільні позови потерпілих та ухвалено стягнути

із ОСОБА_2 на користь:

ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 5 428,11 грн та моральну шкоду

в розмірі 30 000,00 грн;

ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн;

ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів та процесуальних витрат

у кримінальному провадженні.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2024 року, вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 щодо відшкодування моральної шкоди скасовано

та повернуто матеріали справи місцевому суду для вирішення позову в порядку цивільного судочинства.

Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 569/5327/19, вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року

та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2024 року щодо

ОСОБА_2 залишено без змін, а касаційну скаргу його захисника адвоката Охмака М. В. без задоволення.

Згідно з матеріалами цієї справи цивільний позов заявлений тільки

ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається

і діє принцип верховенства права.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, які і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення

її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку

з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням

чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також

з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду

в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою

для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності

і справедливості.

Вказана правова позиція вказана у постанові Верховного Суду від 25 травня

2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції,

з висновком якого правильно погодився апеляційний суд, врахував конкретні обставини справи, обставини дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув син позивача, характер та обсяг страждань, яких він зазнав, обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди в розмірі 300 000,00 грн.

Таким чином, судом першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, було правильно, всебічно і повно встановлено обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми,

які підлягали застосуванню при вирішенні цього спору.

Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують та зводяться

до суб`єктивних мотивів щодо збільшення розміру стягнутої моральної шкоди.

У постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження

№ 14-538цс19) Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, зокрема,

що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У постанові від 21 квітня 2022 року у справі № 748/359/2 (провадження

№ 61-8641св21) Верховний Суд сформулював правовий висновок

про те, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом.

Отже, визначення моральної шкоди, завданої позивачу, проводиться судами

з огляду на обставини кожної окремо взятої судової справи з врахуванням надання оцінки ряду критеріїв та є умовною величиною.

Посилання заявника на неврахування судами попередніх інстанцій правового висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 03 серпня 2022 року

у справі № 607/11755/20 (провадження № 61-13672св21), не заслуговують

на увагу, оскільки єдиним доводом заявника є стягнення судами моральної шкоди, завданої смертю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у значно більшому розмірі, ніж у цій справі, в якій подано касаційну скаргу.

З цього приводу колегія суддів зауважує, що правовідносини у цих справах

не є подібними з огляду на характер заподіяння моральної шкоди та кількість заподіювачів шкоди, оскільки у справі № 607/11755/20 розглядалися правовідносини щодо заподіяння моральної шкоди двома особами, спільні дії яких призвели до кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 129, частиною першою статті 263, частиною четвертою статті 296 КК України. Натомість у справі, в якій подано касаційну скаргу, настання факту смерті відбулося за інших фактичних обставин.

Отже, колегія суддів Верховного Суду виснує про необґрунтованість касаційної скарги.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах).

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень

та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона

є необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права відповідає чинним правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, а тому за таких підстав у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України слід відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 20 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська