Справа № 682/1490/24
Провадження № 2/682/27/2025
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2025 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді Матвєєвої Н.В.
з участю секретаря судового засідання - Кисельової А.М.
представника позивача - адвоката Маринюка С.О.
відповідача - ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ярмольчука В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Славута цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Маринюк Сергій Олександрович до ОСОБА_1 , третя особа - Крупецька сільська рада Шепетівського району Хмельницької області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
03.06.2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Маринюк С.О. звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Крупецька сільська рада Шепетівського району Хмельницької області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Відповідач, будучи обізнаним про фактичні межі належної йому земельної ділянки, самовільно зайняв частину земельної ділянки, чим здійснює перешкоди у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою.
Ухвалою суду від 07.06.2024 року відкрито провадження у справі та її призначено до розгляду в загальному позовному провадженні, визначено дату підготовчого судового засідання на 05.07.2024 року о 9.20 год.
12.07.2024 року представником відповідача адвокатом Ярмольчуком В.С. подано відзив на позов, в якому зазначено, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6869502 від 30.03.2005 року. Спадщина була оформлена після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Полянською сільською радою Славутського району Хмельницької області приймалося рішення про передачу йому земельних ділянок розміром 0,98 га. ОСОБА_1 надана виписка з погосподарської книги № 1 за 1996-2000 роки АДРЕСА_1 , в якій вказано, що за домогосподарством рахувалася земельна ділянка з 1996 року по 1997 рік площею 0,98 га, з 1998 до 2000 рік площею 0,95 га. Всі ці земельні ділянки перебувають у його користуванні. ОСОБА_1 сплачував податки до досягнення пенсійного віку. При наданні земельної ділянки, йому були виставлені межі. В 2019 році ОСОБА_2 придбав житловий будинок АДРЕСА_2 по сусідству. 28.12.2019 року до ОСОБА_1 підійшла жінка позивача і попросила підписати документи по їх землі. Позивач ніколи не звертався до нього з приводу погодження меж земельної ділянки. ОСОБА_1 не підписав документи,бо в той день був зайнятий у сімейних справах. В подальшому до нього ніхто не звертався. Між ним та ОСОБА_2 виник конфлікт у 2020 році, тоді він переорав його земельну ділянку, а наступного дня він переорав її назад. На цьому спір закінчився.
В 2022 році ОСОБА_1 звертався до сільської ради з метою надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою на земельні ділянки, проте йому відмовили на підставі пп.5 п.27 Розділу X Земельного Кодексу України.
05.04.2024 року приїхала комісія, щось міряли нитками, закопали стовп і повідомили ОСОБА_1 , що він самовільно захопив земельну ділянку, мотивуючи тим, що в нього відсутні документи на землю. При цьому всі рішення про виділення земельних ділянок є в сільській раді. Склали акт, який долучений до позову, проте замірів не проводилося. В ньому не вказано, яку частину земельної ділянки ОСОБА_1 захопив, і яку частину земельної ділянки він повинен звільнити. Визначений позивачем спосіб захисту усунення перешкод у користуванні земельної ділянки є неефективним способом захисту, що є підставою для відмови у позові.
Ухвалою суду від 06.09.2024 року витребувано докази від Крупецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області ксерокопії документів, на підставі яких проводилося обстеження земельної ділянки, стосовно якої складено акт обстеження земельної ділянки від 17.03.2020, 05.04.2024 року.
Ухвалою суду від 18.12.2024 року поновлено провадження у справі після одержання висновку експерта.
Ухвалою суду від 27.12.2024 року закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду на 09.01.2025 року о 10.00 год.
Ухвалою суду від 09.02.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача та представника відповідача адвоката Ярмольчука В.С. про зупинення провадження у справі та про об`єднання в одне провадження вказаної цивільної справи та цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Крупецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, ОСОБА_2 про скасування рішення та державної реєстрації на земельну ділянку.
В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали заявлені вимоги, посилаючись на обставини позову.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ярмольчук В.С. в судовому засіданні позову не визнали, пояснивши суду, що він ( ОСОБА_1 ) не був обізнаний про межі земельної ділянки ОСОБА_2 , ці межі не узгоджувалися ним, були відсутні будь-які межові знаки. Представники сільської ради приїхали, поміряли земельну ділянку і закопали стовпчика.17.09.2024 року він звертався до працівників поліції із заявою про з`ясування знаходження межових знаків, бо ОСОБА_2 звинуватив його у знищенні межових знаків. Із проектом землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 , який затвердила Крупецька сільська рада, він не погоджується, оскільки межі земельної ділянки, виділеної ОСОБА_2 ніким із сусідів не погоджувався, межові знаки не встановлювалися. Між земельними ділянками існувала тверда межа, її він не переорював. В 2020 році ОСОБА_2 виготовив проект землеустрою, в подальшому самостійно ворався у його земельну ділянку на 50-60 см. і посіяв пшеницю. Він відновив межу, після цього ОСОБА_2 звернувся до сільської ради, виїздив староста села, заміряв земельну ділянку ОСОБА_2 рулеткою, він показував йому документи. З 2020 року до 2021 року конфліктів не було. В 2023 році ОСОБА_2 свою земельну ділянку переорав. На земельну ділянку вийшла його мати і почала копати рівчак. В 2024 році знову розпочалися конфлікти із ОСОБА_2 за межу. В кінці березня 2024 року він із своїм шваґром ремонтував трактор, ОСОБА_2 вивіз гній і почав розтрушувати по земельній ділянці по межі рівчаку, що зробила його мати. Тоді він взяв і переорав в одну і в другу сторону, вирівнявши свою земельну ділянку. Після цього ОСОБА_2 написав заяву у сільську раду.
Представник відповідача Крупецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи здійснювати у його відсутність.
Заслухавши вступні слова учасників справи, свідків, дослідивши докази у справі в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України на належність, достатність, допустимість, взаємозв`язок між собою, суд встановив наступне.
З акту обстеження земельної ділянки в АДРЕСА_2 від 05.04.2024 року вбачається, що начальником відділу комунальної власності, охорони навколишнього середовища та земельних відносин ОСОБА_6 , старостою Стриганського старостинського округу Ковбою О.Л., поліцейським офіцером Крупецької сільської ради Красномовцем С. в присутності заявника ОСОБА_2 та його сусіда ОСОБА_1 проведено обстеження земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка перебуває у власності ОСОБА_2 . При обстеженні земельної ділянки встановлено, що ОСОБА_1 самовільно переорав земельну ділянку приватної власності свого сусіда ОСОБА_2 , без попередження та без будь-яких пояснень. Комісією, у відповідності до правовстановлюючих документів ОСОБА_2 були здійснені проміри земельних ділянок (ширина), згідно яких було встановлено межовий знак у вигляді бетонного стовпчика. ОСОБА_1 було попереджено про псування та знищення межового значка і яку він буде нести відповідальність за вчинення своїх дій, так як він погрожував знищити межовий знак. ОСОБА_1 стверджував, що то його земельна ділянка, проте не надав правовстановлюючих документів, поводив себе нахабно.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що у власності ОСОБА_1 перебуває лише домоволодіння, розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.12.2004 року, земельна ділянка, яка межує із земельною ділянкою позивача у власності відповідача ОСОБА_1 не перебуває.
До позову долучені фотознімки земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на яких видно зорану частину земельної ділянки у вигляді клину, а також встановлений бетонний межовий знак, вкопаний під час виходу на місце розташування земельних ділянок, комісії із земельних питань Крупецької сільської ради.
До відзиву на позов ОСОБА_1 долучено витяги з погосподарських книг відносно дворогосподарства за адресою : АДРЕСА_1 за період часу із 1997 року по даний час. Відповідно до яких за дворогосподарством рахувалася земельна ділянка : з 1996 року по 1997 рік -площею 0,98 га, з 1998 по 2000 рік площею 0,95 га, з 2006 по 2010 рік площею 1,40 га, з 2021 по 2024 рік площею 5,0720 га.
05.12.2019 року ОСОБА_1 звертався до сільського голови Крупецької сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту земелустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,5 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 .
Рішенням XXX сесії Крупецької сільської ради VII скликання № 77 від 16.12.2019 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у власність, орієнтовною площею 0,5000 га, для ведення особистого селянського господарства, земельна ділянка розташована в АДРЕСА_1 .

З архівного витягу із рішення виконавчого комітету Полянської сільської Ради народних депутатів Славутського району Хмельницької області від 21.03.1997 № 23 «Про приватизацію присадибних ділянок громадян», зідно Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року та заяв сіл Колом`є, Полянь, Комарівка, Хоровиця сільська Рада народних депутатів вирішила : передати у приватну власність та постійне користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд,особистого підсобного господарства, дачного, гаражного будівництва громадянам сіл Колом`є, Полянь, Комарівка, Хоровиця згідно з Додатком.

П. 52 ОСОБА_7 , загальна площа в приватній власності та постійному користуванні 0,98 га, у тому числі : передається у приватну власність 0,85 га, з них : для будівництва та обслуговування житлових будинків 0,25 га, для особистого підсобного господарства 0,60 га, знаходиться у постійному користуванні 0,13 га.

Відповідно до рішення I сесії Крупецької сільської ради ради VII скликання від 29.12.2017 року № 12, розпочато процедуру реорганізації Полянської сільської ради. Крупецька рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Полянської сільської ради.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2004 року видно, що ОСОБА_1 успадкував після свого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 житловий будинок площею 58,5 кв.м з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці, яка належить сільській раді.

Представником позивача надано копію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (01.03), яка розташована в с. Комарівка Славутського району Хмельницької області ОСОБА_2 , кадастровий номер земельної ділянки : : 03:005:0142, який виготовлений ФОП ОСОБА_8 .

У вказаному проекті міститься заява ОСОБА_2 , адресована ФОП ОСОБА_8 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2481 га, розташованої в с. Комарівка Славутського району Хмельницької області від 30.03.2020 року; заява ОСОБА_2 на адресу Полянської сільської ради про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,25 га, яка розташована в АДРЕСА_2 ; рішення 13 сесії Полянської сільської ради VII скликання від 20.10.2016 року № 13, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель сільськогосподарського призначення ОСОБА_2 , для ведення особистого селянського господарства, загальною орієнтовною площею 0,35 га: з них орієнтовною площею 0,25 га, яка розташована в с. Комарівка Славутського району Хмельницької області; орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована в с. Комарівка Славутського району Хмельницької області.

Також у вказаному проекті землеустрою міститься акт приймання -передачі межових знаків на зберігання, в якому зазначені межі земельної ділянки, яка виділяється ОСОБА_2 площею 0,2481 га, суміжими землекористувачами є ОСОБА_1 - землі від Г до А, ОСОБА_9 , землі від Б до В; землі загального користування від А до Б. Вказаний акт підписаний заявником ОСОБА_10 , виконавцем робіт Алексійчук Л.М., представником Крупецької сільської ради та ОСОБА_9 .

У акті обстеження земельної ділянки від 17.03.2020 року, який складений головним спеціалістом відділу комунальної власності, охорони навколишнього середовища та земельних відносин ОСОБА_11 , в присутності начальника відділу комунальної власності, охорони навколишнього середовища та земельних відносин ОСОБА_6 та заступника сільського голови ОСОБА_12 зазначено, що було проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться АДРЕСА_1 сільської об`єднаної територіальної громади, у зв`язку з безпідставним непогодженням акта встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в результаті обстеження виявлено, що земельна ділянка ОСОБА_2 відповідає її дійсним межам та шнуровій книзі, не перетинається з межами сусідньої земельної ділянки ОСОБА_1 , у якого земельна ділянка знаходиться у користуванні та право власності не посвідчене правовстановлюючими документами. Враховуючи встановлені обставини, комісією вирішено погодити акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 та рекомендувати сільському голові Крупецької сільської ради ОСОБА_13 погодити сусідню межу від Г до А самостійно без ОСОБА_1 .

В кадастровому плані земельної ділянки ОСОБА_2 вказано площу земельної ділянки, конфігурацію, таблиці довжин та кутів, список суміжників та експлікацію земель по угіддях і контурах. Також у вказаному проекті землеустрою міститься список межових знаків, переданих на зберігання та кроки межових знаків, креслення перенесення меж земельних ділянок в натуру, схема прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості.

З повідомення Головного Управління ДПС у Хмельницькій області ОСОБА_1 видно, що згідно даних інформаційних систем ДПС України у власності ОСОБА_1 перебувають наступні земельні ділянки : для будівництва і обслуговування житлових будівель, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,25 га, що розташована за адресою : Хмельницька область Шепетівський район, Крупецька територіальна громада, с. Комарівка; для ведення особистого селянського господарства (рілля) загальною площею 1,15 га, що розташована за адресою : Хмельницька область, Шепетівський район, Крупецька територіальна громада, с. Комарівка; для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,672 га, кадастровий номер :05:006:0017, що розташована за адресою: Хмельницька область, Шепетівський район, Крупецька територіальна громада, с. Комарівка.

Позивачем та його представником долучені фотознімки його земельної ділянки та земельної ділянки ОСОБА_1 станом після встановлення комісією із земельних питань Крупецької сільської ради порушення меж земельної ділянки позивача, на яких видно, що ОСОБА_1 засіяно земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні, а також частину земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_2 , про що свідчить розташування бетонного стовпчика. Інша частина земельної ділянки ОСОБА_2 вільна від насаджень.

З висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 16.12.2024 року № 1/2024 слідує, що частина меж земельної ділянки площею 0,2481 га, яка розташована с. Комарівка Славутський район (нинішній Шепетівський район) Хмельницька область, що зареєстрована за кадастровим номером :03:005:0142 цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 порушується зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_1 замкнутим контуром (конфігурацією) , що утворюється між точками В1,В2,В3,т.1 площею 0,0134 га, тобто фактичну межу згідно кадастрового плану усунуто розмірами, між точками : ВІ-В2 48,72 метра, що проходить в південно-східному напрямку, В2-В3 31,32 метра, що проходить в південно-східному напрямку, В3-т.1 80,66 метра, що проходить в північно-західному напрямку,т.1-В1-3,15 метра, що проходить в північно-східному напрямку.

З матеріалів за результатами розгляду повідомлення ОСОБА_2 жителя с. Комарівка за фактом погроз фізичною розправою на словах зі сторони ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 , вбачається, що 05.04.2024 року надійшло письмове звернення від ОСОБА_2 стосовно словесних погроз зі сторони ОСОБА_1 . В ході проведеної перевірки встановлено, що громадяни є сусідами земельних ділянок та протягом тривалого часу перебувають між собою у неприязних стосунках через спірні земельні питання. Опитаний по даному факту ОСОБА_2 повідомив, що 05.04.2024 року після виведення меж земельною комісією Крупецької сільської ради він закопував межовий стовп, в цей момент йому став погрожувати фізичною розправою ОСОБА_1 . Опитаний по даному факту ОСОБА_1 заперечував факт погроз, вказавши, що зробив ОСОБА_2 попередження щодо встановлення межового знаку, оскільки він перебуваючи в стані афекту не відповідатиме за свої дії. В ході перевірки не здобуто фактичних даних, що вказували б на наявність події кримінального чи адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що він є старостою села Комарівка Крупецької сільської ради, конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за межі земельних ділянок триває давно. Вони декілька разів виїздили з комісією на місце розташування земельної ділянки ОСОБА_2 , у ОСОБА_1 земельна ділянка не сформована, а у ОСОБА_2 земельна ділянка приватизована. Площа земельної ділянки, якою користується ОСОБА_1 визначена лише у погосподарській книзі. ОСОБА_2 звертався до сільської ради із заявою, сільська рада намагалася вирішити конфлікт, який виник між сусідами з приводу меж земельної ділянки. Коли ОСОБА_2 приватизовував земельну ділянку, щоб не виникало спору із ОСОБА_1 , він відступив від його земельної ділянки до 0,5-1м. Останній виїзд на місце розташування земельної ділянки ОСОБА_2 відбувся за участю поліцейського. Після того як було порушено суміжок, який проходив між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , почалися конфлікти. Коли встановлювалися межові знаки, то суміжку не було. Він був свідком, коли ОСОБА_1 орав город, а саме ту частину земельної ділянки, яка була спірною між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 також був присутній при цьому. Відтоді він відразу звернувся до сільської ради із заявою. Коли робили заміри земельної ділянки, тоді встановлювали межові знаки колишки. ОСОБА_2 звертався до нього особисто зі скаргою на ОСОБА_1 , який переорав його частину земельної ділянки разом із межовими знаками. ОСОБА_1 також звертався до нього по телефону, повідомляв, що ОСОБА_2 копає рівчак ніби -то на його земельній ділянці.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що працювала у Крупецькій сільській раді, їй відомо, що ОСОБА_2 звертався до сільської ради із заявою про те, що відповідач ОСОБА_1 самовільно переорав частину його земельної ділянки. Коли ОСОБА_2 оформлював свою земельну ділянку, то ОСОБА_1 не погодив йому межі земельної ділянки. ОСОБА_2 погодився і відступив ще певну відстань від земельної ділянки, якою користується ОСОБА_1 , щоб не було спорів. Коли було порушено межі земельної ділянки ОСОБА_2 суміжку між їх із ОСОБА_1 земельними ділянками вже не було. Земельні ділянки ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є нерівними, вони сходять до низу клином. Коли комісія сільської ради прибула на місце, за заявою ОСОБА_2 , то почала перевіряти порушення меж земельної ділянки ОСОБА_2 , міряли рулеткою від тієї межі, яка тривалий час була непорушеною, розміри брали із Державного акту про право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 . Було встановлено порушення конфігурації земельної ділянки : довжина, ширина. ОСОБА_2 звернувся щодо погодження межі у вигляді трав`яної межі, як у всіх людей. Комісію цікавив саме низ земельної ділянки, бо зверху були ще стовпчики, а знизу колись був один стовпчик, і вони потім у присутності дільничного іспектора закопали стовпчика на межі земельної ділянки ОСОБА_2 . ОСОБА_1 було зіпсовано межовий знак - трав`яний покрив та встановлений сповпчик.

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що він одного разу був присутній на земельній ділянці ОСОБА_2 , коли виник спір між ним та ОСОБА_1 щодо порушення меж земельної ділянки. Крім нього були ОСОБА_6 -начальник земельного відділу та ОСОБА_11 староста села. Вони під`їхали до межі між домоволодіннями, в землі був вкопаний бетонний стовп, в город ОСОБА_2 був вораний клин. ОСОБА_2 зазначав, що ОСОБА_1 порушив межі земельної ділянки, ОСОБА_1 казав, щоб він прибрав цей стовпчик. Навесні 2024 року він виїздив на конфлікт, було видно свіже зорану частина земельної ділянки, вона відрізнялася від іншої частини земельної ділянки ОСОБА_2 . ОСОБА_2 звертався із заявою про знищення межових знаків. Бетонний стовпчик лежав на землі, він не був закопаний. Щоб виставити межові знаки на земельній ділянці ОСОБА_2 , ОСОБА_6 міряла земельну ділянку, їй допомагав ОСОБА_11 , заміри проводили від наступного городу, розміри брали із Державного акту про право власності на землю ОСОБА_2 . Потім встановили стовпчик. ОСОБА_1 заперечував проти встановлення бетонного стовпчика, погрожував ОСОБА_2 . Він (свідок) не втручався у обстеження земельної ділянки, слідкував за дотримання громадського порядку.

Відповідно до квитанції «А-Банк» від 18.11.2024 року, код 6183-2727-1899-2798, ОСОБА_2 сплачено за проведення судової земельно-технічної експертизи 21700 грн.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 2, 3 статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 ЦК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Отже, виходячи із статей 116, 118 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Аналіз законодавства, яким урегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок у власність, дає підстави для висновку, що всі дії відповідних суб`єктів (органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх структурних підрозділів), які наділені повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками, є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність чи користування.

Частиною першою статті 91 ЗК України, зокрема, передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Інститут земельних відносин добросусідства є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок.

Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів.

Згідно з абз. 15 ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» про самовільне зайняття земельної ділянки будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такої обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів, здійснює їх оцінку.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_2 вказав, що не може використовувати свою земельну ділянку за призначенням, оскільки його сусід - відповідач ОСОБА_1 суміжний землекористувач, самовільно використовує частину його земельної ділянки, виконуючи земельні роботи, переорюючи її, здійснюючи насадження на його частині земельної ділянки, чим створює йому перешкоди в користуванні його земельної ділянки. З цього приводу він неодноразово звертався до відповідача, а також до сільської ради, яка обстежувала земельну ділянку і вказувала відповідачу ОСОБА_1 на порушення з його сторони меж земельної ділянки ОСОБА_2 , попереджала про адміністративну відповідальність за порушення межових знаків, однак відповідач не регував. Під час судового розгляду зазначені позивачем обставини знайшли підтвердження шляхом допиту свідків та дослідження письмових доказів. Крім того, експертним шляхом було встановлено порушення меж земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_2 зі сторони суміжного землекористувача - відповідача ОСОБА_1 .

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14 та від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 вказані можливі способи усунення таких порушень, яких може вимагати законний власник, а саме шляхом оспорення відповідних рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інші правочинів, а також вимагаючи повернути земельну ділянку.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18), для висновків про порушення прав позивача визначенням меж сусідніх земельних ділянок мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності (користуванні) позивача, де проходить її межа, чи порушена межа земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

З цих підстав суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :03:005:0142, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту ним земельну ділянку підлягають до часткового задоволення, оскільки ОСОБА_2 як власнику земельної ділянки створюються перешкоди в її користуванні зі сторони землекористувача ОСОБА_1 , а саме ним самовільно використовується частина земельної ділянки площею 0,0134 га, конфігурацією розмірами, між точками : ВІ-В2 48,72 метра, що проходить в південно-східному напрямку, В2-В3 31,32 метра, що проходить в південно-східному напрямку, В3-т.1 80,66 метра, що проходить в північно-західному напрямку,т.1-В1-3,15 метра, що проходить в північно-східному напрямку, про що зазначив судовий експерт у своєму висновку. А тому саме такий спосіб захисту як звільнення відповідачем самовільно зайнятої земельної ділянки позивача площею 0,0134 га є ефективним та призведе до відновлення порушених прав позивача, а також стимулуюватиме відповідача дотримуватися меж земельної ділянки та не порушувати правил добросусідства.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З системного аналізу вказаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У постанові від 11 вересня 2019 року у справі №523/4139/17 (провадження № 14-328цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Виходячи із того, що позов в частині зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :03:005:0142, стосується не порушених прав позивача, а майбутніх можливих дій відповідача, суд не має права ухвалювати рішення на майбутнє, тому в цій частині позов не підлягає задоволення.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що межі земельної ділянки ОСОБА_2 ним не узгоджувалися, проект землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 , який затвердила Крупецька сільська рада не відповідає вимогам Закону, оскільки ним не погоджені межі земельної ділянки, виділеної ОСОБА_2 , бо у висновку Верховного Суду, зробленому судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі №681/1039/15-ц, йдеться про те, що погодження меж самостійного значення не має й відсутність такого погодження не може слугувати підставою для відмови місцевої ради в затвердженні технічної документації та для визнання рішення про приватизацію незаконним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року зазначено наступне: згідно з положеннями статті 55 Закону №858-IV установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №580/168/16-ц зроблено висновок, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

А тому сам факт непогодження відповідачем ОСОБА_1 меж земельної ділянки, яка виділялася у власність ОСОБА_15 не надає йому права порушувати межі земельної ділянки, які були визначені під час формування земельної ділянки ОСОБА_2 , про встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_2 відповідачу було достеменно відомо, що підтверджується показами свідків та письмовими доказами, а також стверджувалося самим відповідачем, який заперечував проти встановлення межових знаків.

Також суд не приймає до уваги заперечення відповідача ОСОБА_1 щодо порушення меж його земельної ділянки ОСОБА_2 , що стало підставою для переорювання ним частини земельної ділянки, яка перебувала у його власності на підставі рішення Полянської сільської ради, оскільки у постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №372/2626/15-ц зазначено, що згідно з абзацом 2 пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Отже, на підставі вказаної норми Закону рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 02 липня 2025 року справа № 569/13445/20 провадження № 61-3968 св 24.

Відповідно достатті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Проте відповідачем ОСОБА_1 технічна документація із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки не виготовлялася, земельна ділянка, яка перебуває у його користуванні не сформована, її межі не визначалися, а тому позивач ніяким чином не міг порушувати меж земельної ділянки відповідача ОСОБА_1 , бо в нього відсутні документи, підтверджуючі державну реєстрацію земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою позивача у Державному земельному кадастрі.

Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково в частині усунення перешкод в користуванні його частиною земельної ділянки, яка безпідставно використовується ОСОБА_1 та перешкоджає користуванню нею позивачем.

Висновки суду щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем понесені витрати на сплату судового збору в сумі 1211,20 грн, а також на проведення судової експертизи в сумі 21700 грн, які його представник просив стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, обґрунтованість понесених судових витрат позивачем на сплату судового збору та на проведення судової земельно-технічної експертизи у справі з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати, пропорційно сумі задоволених позовних вимог: судовий збір у сумі 605,60 грн та витрати на проведення судової земельно-технічної експертизи №1/2024 від 16.12.2024 року в сумі 10 850 грн.

В іншій частині позову слід відмовити.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.78,79-1,81,91,103,116,118, 212,152 ЗК України, ст.317-321,391 ЦК України, ст. 6-16, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Маринюк Сергій Олександрович до ОСОБА_1 ,третя особа - Крупецька сільська рада Шепетівського району Хмельницької області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , кадастровий номер :03:005:0142, розташованої в с. Комарівка Шепетівського району Хмельницької області, шляхом звільнення частини зайнятої ним земельної ділянки площею 0,0134 га замкнутим контуром (конфігурацією), що утворюється між точками В1, В2, В3, т.1, межі якої вказані у висновку судової земельно-технічної експертизи №1/2024 від 16.12.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 605,60 грн, витрати на проведення судової земельно-технічної експертизи №1/2024 від 16.12.2024 року в сумі 10 850 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням https://sl.km.court.gov.ua/sud2214/ або в підсистемі "Електронний суд".

Повний текст рішення складений 17.10.2025 року.

Головуючий суддя Матвєєва Н.В.