Провадження № 2/127/4048/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2025 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання права власності на 1 /8 частки квартири за набувальною давністю, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності на 1 /8 частки квартири за набувальною давністю. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 , є власницею 7/8 часток квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить договір дарування від 20.03.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В.В., зареєстровано в реєстрі за № 1932. Решта 1/8 часток зазначеної квартири зареєстровано за ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно свідоцтва про право власності від 31.03.1994 року квартира АДРЕСА_2 належала у рівних частках подружжю*: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.08.1964 року. Від шлюбу дітей не мали. ОСОБА_2 мала доньку від попереднього шлюбу - ОСОБА_4 , 1944 року народження, яка постійно проживала у АДРЕСА_3 та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_2 за заявою її чоловіка - ОСОБА_3 , 23.09.2005 року державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу за № 384. Спадкоємцями першої черги були: чоловік - ОСОБА_3 та донька - ОСОБА_4 , яка спадщину не приймала та з відповідною заявою до нотаріуса не зверталася. ОСОБА_3 ( помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ) є рідним братом матері позивача - ОСОБА_5 , 1933 року народження ( померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ). У 2006 році дядько позивача - ОСОБА_3 подарував позивачу належну йому частку спірної квартири і з того часу позивач постійно проживає за даною адресою. Протягом усього часу позивач відкрито користується спірною квартирою, утримує її, проводила за власні кошти поточні ремонти та переобладнання. Станом на 04.06.2025 року (дата технічної інвентаризації) загальна площа квартири становить 42,1 кв.м., в тому числі житлова - 25,9 кв.м. Загальна площа квартири змінилася у зв`язку із переплануванням, згідно «Переліку робіт на об`єктах нерухомості, виконання яких не належить до самочинного будівництвая, затвердженого рішенням Вінницької міської ради № 405 від 14.02.2019 та включенням площі заскленого балкону до загальної площі квартири у відповідності до п. 88 Порядку проведення технічної інвентаризації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 488. Згідно копії Особового рахунку № НОМЕР_1 від 30.05.2025 року, виданого Департаментом житлового господарства Міське комунальне підприємство «Управляюча компанія «Господар Люкс», позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 08.06.2011 року. За інформацією комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» борг за послугу постачання теплової енергії станом на 01.05.2025 року відсутній, з урахуванням оплати 21.05.2025 року. З довідки за №05-21/638 від 30.05.2025 року вбачається, що станом на 01.05.2025 року заборгованості з послуги «Управління багатоквартирним будинком» по АДРЕСА_4 не має. Крім того, як споживач електричної енергії, яка надається ТОВ «Енера», за адресою: АДРЕСА_4 я своєчасно сплачую спожиті послуги, про що свідчить довідка від 02.06.2025 року про відсутність заборгованості. Просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності за набувальною давністю на 1/8 частки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 42,1 кв.м., житлова площа - 25,9 кв.м.

Ухвалою суду від 24.06.2025 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

02.10.2025року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні при винесені рішення покладався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є власницею 7/8 часток квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить договір дарування від 20.03.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В.В., зареєстровано в реєстрі за № 1932.

Решта 1/8 часток зазначеної квартири зареєстровано за ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про право власності від 31.03.1994 року квартира АДРЕСА_2 належала у рівних частках подружжю: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.08.1964 року.

Від шлюбу дітей не мали.

ОСОБА_2 мала доньку від попереднього шлюбу - ОСОБА_4 , 1944 року народження, яка постійно проживала у АДРЕСА_3 та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_2 за заявою її чоловіка - ОСОБА_3 , 23.09.2005 року державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу за № 384.

Спадкоємцями першої черги були: чоловік - ОСОБА_3 та донька - ОСОБА_4 , яка спадщину не приймала та з відповідною заявою до нотаріуса не зверталася.

ОСОБА_3 ( помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ) є рідним братом матері позивача - ОСОБА_5 , 1933 року народження ( померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

У 2006 році дядько позивача - ОСОБА_3 подарував позивачу належну йому частку спірної квартири і з того часу позивач постійно проживає за даною адресою.

Станом на 04.06.2025 року (дата технічної інвентаризації) загальна площа квартири становить 42,1 кв.м., в тому числі житлова - 25,9 кв.м. Загальна площа квартири змінилася у зв`язку із переплануванням, згідно «Переліку робіт на об`єктах нерухомості, виконання яких не належить до самочинного будівництва, затвердженого рішенням Вінницької міської ради № 405 від 14.02.2019 та включенням площі заскленого балкону до загальної площі квартири у відповідності до п. 88 Порядку проведення технічної інвентаризації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 488.

Згідно копії Особового рахунку № НОМЕР_1 від 30.05.2025 року, виданого Департаментом житлового господарства Міське комунальне підприємство «Управляюча компанія «Господар Люкс», позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 08.06.2011 року.

За інформацією комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» борг за послугу постачання теплової енергії станом на 01.05.2025 року відсутній, з урахуванням оплати 21.05.2025 року.

З довідки за №05-21/638 від 30.05.2025 року вбачається, що станом на 01.05.2025 року заборгованості з послуги «Управління багатоквартирним будинком» по АДРЕСА_4 не має.

Крім того, як споживач електричної енергії, яка надається ТОВ «Енера», за адресою: АДРЕСА_4 я своєчасно сплачую спожиті послуги, про що свідчить довідка від 02.06.2025 року про відсутність заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права;

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно володіла чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У розумінні цієї статті володілець має бути визнаний таким, що добросовісно заволодів нерухомим майном, якщо не буде доведено, що він, набуваючи майно у володіння, знав або повинен був знати про незаконність такого набуття, зокрема про те, що особа, у якої він придбав майно, не мала права його відчужувати: тобто якщо не спростовується факт його добросовісності як обов`язкової умови володіння з метою набуття права власності.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України).

Відповідно до п. 11 Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Відповідно до п. 12 Постанови, ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК України до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК України.

Відповідно до п. 13 Постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

З огляду на вказані обставини, а саме факт добросовісного і відкритого користування ОСОБА_1 нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_4 , а також на те, що визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси осіб, є всі підстави для визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , права власності за набувальною давністю на 1/8 частки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 42,1 кв.м., житлова площа - 25,9 кв.м., а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

За клопотанням позивача судові витрати залишити за нею.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 328, 344, 397 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (ІПН НОМЕР_2 ) право власності за набувальною давністю на 1 /8 частки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 42,1 кв.м., житлова площа 25,9кв.м.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.10.2025року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Вінницька міська рада, м. Вінниця ,вул. Соборна, 59, .

Суддя: