ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/6121/24

Провадження № 22-ц/820/1960/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/6121/24 за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства «Ідея Банк» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 червня 2025 року, ухвалене суддею Шевцової Л.М. в цивільній справі за позовом Акціонерного Товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року АТ «Ідея Банк», звернулося до суду з позовом, в якому банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 123 424 грн 19 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «Ідеябанк» вказувало, що 09.03.2021 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем укладено договір кредиту та страхування № Z06.00610.007709439, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 56 000 грн зі сплатою 21,99 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Однак відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує, тому має заборгованість по кредиту згідно довідки-розрахунку перед АТ «Ідея Банк» по кредитному договору № Z06.00610.007709439 від 09.03.2021 року станом на 10.07.2024 у розмірі 123424,19 грн.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції АТ «Ідея Банк» подало апеляційну скаргу, вважає рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки судом не досліджено всі обставини справи, які мають значення для вирішення справи, а тому висновки суду не відповідають дійсності. Апелянт зазначає, що під час ухвалення рішення суд помилково встановив, що відповідачем в добровільному порядку погашено тіло кредиту у розмірі 55 460 грн. 43 коп, оскільки останнє зарахування коштів по кредитному договору відбулось 07 грудня 2021 року, що підтверджується випискою по рахунку. Кошти, згідно платіжних інструкцій № 1.195620909.1 від 26.06.2025 та №2., від 26.06.2025 позивачу по кредитному договору не надходили, що узгоджується із випискою по рахунку на який відповідач був зобов`язаний здійснювати погашення по кредитному договору від 09.03.2021 №Z06/00610/007709439. Докази на які посилається суд щодо добровільного погашення заборгованості відсутні в електронному кабінеті, у зв`язку з чим банк був позбавлений можливості ознайомитися з такими документами та перевірити їх чи дійсно відповідачем здійснено проплату.

Також, вказує апелянт, що банк не отримував жодного доказу, який підтверджує, що відповідач призваний на військову службу під час мобілізації з 24.05.2022 року, з огляду на що має право на пільги з дати мобілізації, оскільки такі документи також відсутні в електронному кабінеті.

Тому апелянт просить врахувати наданий ними розрахунок заборгованості за кредитним договором та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, без врахування нарахованої банком плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухваленню нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Судом встановлено, що 09 березня 2021 року між АТ «Ідея банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування № Z06.00610.007709439.

Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 56 000,00 грн. зі сплатою 21,99 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Згідно довідки-розрахунку відповідач має заборгованість перед АТ «Ідея Банк» по кредитному договору № Z06.00610.007709439 від 09.03.2021 року станом на 10.07.2024 року в розмірі 123424,19 грн.

Відповідачу було направлено письмову вимогу від 07.05.2024 року про виконання зобов`язання перед АТ «Ідея Банк» та погашення заборгованості по кредитному договору № Z06.00610.007709439 від 09.03.2021 року.

Отже на думку позивача сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 10.07.2024 року становить: прострочений борг 55460,43 грн, прострочені проценти 33572,51 грн, прострочена плати за обслуговування кредиту 34391,25 грн, а загальна заборгованість 123424,19 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 09 січня 2025 року ухвалою суду провадження по справі було зупинено, оскільки відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 24.05.2022 року у в/ч НОМЕР_1 .

26 червня 2025 року ухвалою суду провадження у справі поновлено за заявою відповідача.

З даної заяви та пояснень відповідача, вбачається, що він на даний момент перебуває у шпиталі, оскільки даний кредит брав, та не відмовлявся виконувати договірні зобов`язання, тому проплатив тіло кредиту та судовий збір, що підтверджується платіжними інструкціями, наявними в матеріалах справи. № 1.195620909.1 від 26.06.2025 року та № 2., від 26.06.2025 року. Щодо нарахованих банком процентів в розмірі 33572,51 грн. та плати за обслуговування кредитом в розмірі 34391,25 грн. просить відмовити, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону № 1275-VII від 20.05.2014 в редакції закону на час призову відповідача на військову службу (24.05.2022) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (абзац тринадцятий частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України»).

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію", затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію"№ 1126-VII від 17.04.2014 року, в Україні оголошено проведення часткової мобілізації.

Судом достеменно встановлено, що кредитний договір між сторонами було укладено 09 березня 2021 року, а відповідач ОСОБА_1 призваний на військову службу за мобілізацією 24 листопада 2022 року, з того часу і по даний час проходить військову службу, що підтверджується відповідними письмовими доказами, тобто на час дії кредитного договору був і на даний час є військовослужбовцем за мобілізацією.

Відтак на відповідача поширюються правові гарантії, визначені п. 15 ст. 14 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції з часу призову його на військову службу за мобілізацією, тобто з 24.05.2022 року.

Отже з огляду на встановлені обставини справи та норми п. 15 ст. 14 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції на час призову відповідача на військову службу за мобілізацією, слід дійти висновку, що проценти за користування кредитом позичальнику як військовослужбовцю за період з 24.05.2022 року по 10.07.2024 року, як це зазначено в позові, не нараховуються, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача процентів за користування вищевказаними кредитними коштами за даний період.

Однак, при цьому колегія судді погоджується з доводами апелянта про право позивача нарахувати та отримати проценти за користування кредитними коштами за період з 09.02.2021 року по 23.05.2022 року до призову відповідача на військову службу за мобілізацією.

Як вбачається з самого кредитного договору в договорі сторонами було погоджено розмір тіла кредиту в сумі 56000 грн, (п.1) та порядок повернення кредиту щомісячними платежами (п. 5).

Як вбачається з даного порядку відповідач в період з 09.03.2021 року по 09.05.2022 року мав сплатити проценти за користування кредитом в сумі 13556,82 грн.

Таким чином з врахуванням вищевикладеного відповідач мав сплатити позивачу за кредитним договором тіло кредиту в сумі 56000 грн, та проценти за його користування за період з 09.02.2021 року по 23.05.2022 року в сумі 13556,82 грн., тобто в загальній сумі 69556,82 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач сплатив позивачу на погашення боргу за кредитом по тілу і по процентах в загальній сумі 8008,2 грн. Крім того 26.06.2025 року відповідач сплатив на погашення кредиту 55460,43 грн. Тобто в загальному відповідач сплатив по кредиту 63468,63 грн, тобто повністю погасив борг по тілу кредиту та частково по процентах за користування кредитом.

Таким чином, у відповідача перед позивачем існує лише борг по відсотках за користування кредитом, які нараховані в період з 09.02.2021 року по 23.05.2022 року до призову відповідача на військову службу за мобілізацією і з врахуванням сплачених ним сум на погашення його боргу складає 6088,19 грн. (69556,82-63468,63).

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та безпідставно відмовив в задоволенні позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги, що докази добровільного погашення заборгованості відсутні слід відхилити.

Погашення тіла кредиту в сумі 55460,43 грн. підтверджується, наявною справі платіжною інструкцією № 1.195620909.1 від 26.06.2025, з якої вбачається, що даний платіж був сплачений відповідачем через Приватбанк -одержувачу Ідеябанк на погашення вищевказаного кредитного договору. Факт добровільного погашення боргу на суму 8008,2 грн. підтверджується письмовими документами, наданими позивачем до апеляційної скарги.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача боргу за обслуговування кредиту в сумі 34391,25 грн., то колегія суддів виходить з наступного.

У пункті 1.5 кредитного договору № Z06.00610.007709439 від 09.03.2021 року між сторонами зазначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, за надання яких встановлюється плата, відповідно до п 5 Додатку № 1 «як плата обслуговування кредитної заборгованості», розмір якої 2,1% середньомісячно від початкової суми кредиту, згідно графіку в п. 5 починаючи з 3,6736%в перший місяць із зменшенням щомісячно на 0, 100% до 1736%.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на викладене, апеляційний суд, приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача плати за обслуговування кредитом в розмірі 34391,25 грн, оскільки в пункті 1.5 кредитного договору № Z06.00610.007709439 від 09.03.2021 року, яким визначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, за надання яких встановлюється плата, є нікчемним, оскільки банком в порушення вимог частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» конкретно не зазначено, за які конкретні послуги з обслуговування кредиту має оплачувати позичальник, а інформація про стан кредитної заборгованості, має надаватися безкоштовно.

З врахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції слід скасувати з підстав неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову та стягнути з відповідача кошти в сумі 6088,19 грн. процентів за користування кредитом в період з 09.03.2021 року по 23.05.2022 року.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов заявлено з ціною 123424,19 грн., після перегляду справи судом апеляційної інстанції позовні вимоги задоволено частково на суму 6088,19 грн., що становить 4,93 % від заявлених вимог (6088,19х100/123424,19).

Позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 3028 грн., таким чином, на користь позивача з відповідача підлягав стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у сумі 149,28 грн (3028х4,93%) та за подачу апеляційної скарги в сумі 223,92 грн .(4542х4,93%), а всього 373,2 грн.

Однак як вбачається з матеріалів справи відповідачем в добровільному порядку платіжною інструкцією № 2., від 26.06.2025 року через Приватбанк - одержувачу Ідея банк сплачено 1360,48 грн. позивачу судових витрати, які він поніс при розгляді даної цивільної справи.

В зв`язку з цим, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в даній справі, оскільки такі витрати в повному обсязі добровільно відшкодовані відповідачем позивачу.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 червня 2025 року скасувати та увалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного Товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного Товариства «Ідея Банк» ( місце знаходження: м Львів, вул. Валова, буд 11, ) заборгованість за кредитним договором у вигляді відсотків за користування кредитом в сумі 6088,19 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова