Справа № 547/691/25
пров. 2/393/253/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року селище Кам`янець

Новгородківський районний суд Кіровоградської області

у складі головуючого судді Рачкелюка Ю.В.,

при секретарі судових засідань Шупрудько К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Кам`янець за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''ФК КЕШ ТУ ГОУ'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з вказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 138750 від 24.07.2020 року у розмірі 10080,00 грн. Позов мотивований тим, що 24.07.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 138750. Згідно якого, ТОВ «ЗАЙМЕР» надало позичальнику кредит в сумі 2000,00 грн, строк кредиту 22 дні, стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних.

28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. В тому числі, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_2 .

Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки передбачені кредитним договором. Станом на 31.01.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 10080,00 грн, яка складається з заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2000,00 гривень, заборгованості за процентами в розмірі 8080,00 грн, а тому позивач змушений був звернутись до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав.

Ухвалою Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 18.08.2025 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву та направлено позовну заяву з додатками.

01.09.2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про розподіл судових витрат. В якій останній просив стягнути з відповідача на користь позивача 10500,00 грн витрат на професійну правову допомогу.

10.09.2025 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором. Оскільки у справі відсутні належні та достовірні докази передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача, останнім не надано підтвердження сплати первісному кредитору коштів за Договором факторингу, як того вимагає Закон. Надані позивачем кредитний договір, договір факторингу, реєстр боржників, розрахунок заборгованості, вважають неналежними доказами, оскільки ці докази не доводять перехід прав від первісного кредитора до позивача, не підтверджують наявність прав вимоги в кредиторів. Крім того позивачем у підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за позикою не долучено документу, передбаченого ст.ст.41, 49 Закону України «Про платіжні послуги», ст.13 ЗУ «Про електронну комерцію», які підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. Також вважають суму заборгованості по відсотках у розмірі 8080 грн за кредитним договором, нараховано з порушенням вимог закону, оскільки відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованим та несплаченим процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до умов кредитного договору сума коштів у розмірі 2000 грн надавалась позичальнику строком на 22 дні, із стандартною процентною ставкою 2 % в день, до 14.08.2020 року. Відповідно розрахунок заборгованості наданий позивачем не ґрунтується на умовах кредитного договору, оскільки виходячи із умов, сума процентів становить: 2000?2 %+40 грн/день?22 днів=880 грн - проценти за увесь термін користування кредитними коштами.

Також подала заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

22.09.2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача Пархомчук С.В. подав відповідь на відзив, в якому вказав, що 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021. Відповідно до його умов, первісний кредитор за плату відступив новому кредитору належні йому права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором № 138750 від 24.07.2020. Позивач надав суду належні та допустимі докази, що підтверджують факт переходу до нього права грошової вимоги. З метою повного та об`єктивного розгляду справи, надали до суду розширений витяг Реєстру боржників до Договору факторингу № 01 28/10/2021 від 28.10.2021. Окрім цього, разом з позовною заявою були долучені платіжні доручення № 1653 від 02.11.2021 року, № 1672 від 23.11.2021 року та № 432 від 02.11.2021 року як підтвердження сплати відповідно до умов договору факторингу. Також зазначив, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір в електронній формі , підписання якого здійснювалося шляхом застосування електронного підпису відповідача. Зазначений підпис було сформовано із використанням одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону, зазначений відповідачем під час укладення договору. Для укладання кредитного договору, відповідачем вчинено ряд дій (етапи ідентифікації та підтвердження наміру укласти кредитний договір, за результатами чого між сторонами було укладено договір у встановленому законом порядку) без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того у відповідності до умов укладеного кредитного договору, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану позичальником при укладанні кредитного договору. До бази даних Товариства від платіжного сервісу надходить виключно частина номеру картки та токен, згенерований платіжним сервісом, що забезпечує безпеку збереження інформації. Ні первісний кредитор, ні позивач не мали і не мають доступу до повного номера банківської картки відповідача, оскільки ця інформація є банківською таємницею. Отже, доступ до повного номера банківської картки, а також до виписки по картковому рахунку, на який були зараховані кредитні кошти, має виключно банк-емітент та безпосередньо власник зазначеної картки, тобто відповідач. Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Обставини щодо перерахування коштів підтверджуються листом ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з якого вбачається, що 24.07.2020 о 10:00:06 було проведено транзакцію на суму 2 000,00 грн, маска картки НОМЕР_1 . Тобто первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку( НОМЕР_1 ), реквізити якої були надані самим позичальником, про що позивач надав інформаційну довідку ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (технологічного оператора платіжних послуг), яка підтверджує зарахування кредитних коштів. Відповідно до п.2.3. договору, нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Станом на 22.09.2025 р. позивач отримав відповідь на запити від первісного кредитора та просив суд долучити до матеріалів справи документ, наданий первісним кредитором, а саме, детальний розрахунок заборгованості за договором № 138750.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В позовній заяві та відповіді на відзив просив справу розглянути без участі представника позивача.

Представник відповідача Зачепіло З.Я. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. До суду подала відзив в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того у клопотанні від 05.09.2025 року просила справу розглядати за відсутності відповідача та його представника за наявними в матеріалах справи документами. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження суду не надав. З заявами та клопотаннями до суду не звертався.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, що 24.07.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 138750, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Відповідно до п. 1.1, п.1.2, п.1.3 Кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума кредиту 2000,00 грн, дата надання кредиту 24.07.2020 року, строк кредиту 22 дні, стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних.

На виконання вимог п. 1.4. кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № НОМЕР_1 для перерахування кредитних коштів, на які 24.07.2020 року було перераховано кредитні кошти в сумі 2000,00 грн.

Відповідно п.2.3. Договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Кредитний договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» . Вказаний кредитний договір укладений у формі електронного документа, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Положенням ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Так, з матеріалів справи вбачається, що договір про надання фінансового кредиту №138750 містить електронний підпис відповідача із одноразовим ідентифікатором, який було надано позичальнику для підписання договору.

У вищевказаному договорі наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, періодичність внесків, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту.

Умови Договору про надання фінансового кредиту є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами.

Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Тобто договір про надання фінансового кредиту між сторонами є укладеним та позичальник ознайомлений з його умовами.

Доводи сторони відповідача про ненадання банком первинних фінансових документів на підтвердження факту видачі кредиту, спростовуються наявними в матеріалах справи, а саме інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 09.04.2025 року щодо перерахування кредитних коштів в сумі 2000, 00 грн, опис видача кредиту № 138750, проведена успішна транзакція та наданою випискою з особового рахунку за кредитним договором № 138750. Зазначені докази є належними та такими, що підтверджують факт перерахування позичальнику на вказаний ним рахунок кредитних коштів.

Крім цього, суд вважає, що відповідач маючи доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, мав можливість в якості доказу надати суду довідку з банку про неналежність йому вищезгаданої картки, або виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження чи не надходження коштів від кредитора на виконання умов укладеного договору, його розміру, а також на підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості.

Відповідачем отримано кредитні кошти за договором про надання фінансового кредиту № 138750 від 24.07.2020 року у сумі 2000 грн, однак він належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув кредитні кошти у передбачений договором строк.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 2000 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення процентів за користування кредитом, суд виходить з наступного.

Позивач звертаючись до суду просив стягнути з відповідача 8080,00 грн заборгованості за процентами, про що надав виписку з особового рахунку за кредитним договором та розрахунок заборгованості за договором № 138750 від 24.07.2020 року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 висловила таку правову позицію: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно достатті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другоюстатті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання».

На підставі вищевикладеного, при визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує, що нарахування процентів може здійснюватися в межах строку кредитування.

Як встановлено з матеріалів справи, строк кредитування за договором про надання фінансового кредиту № 138750 від 24.07.2020 року був погоджений сторонами та становив 22 дні, тобто до 14.08.2020 року.

Пунктом 3.3.3 договору про надання фінансового кредиту № 138750 від 24.07.2020 року передбачено, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту.

Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи не містять.

Отже, розмір процентів відповідно до умов договору, який підлягає стягненню з відповідача, становить 880,00 грн за період з 24.07.2020 по 14.08.2020 року, виходячи з розрахунку: 2000 грн (тіло кредиту) х 2% (відсоткова ставка) х 22 днів (строк кредиту). Нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам Цивільного кодексу України.

Отже, позивач ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що за договором про надання фінансового кредиту № 138750 від 24.07.2020 року з відповідача підлягає стягненню 2880,00 грн, з яких 2000 грн заборгованість за тілом кредиту, та 880 грн нараховані проценти.

Щодо відступлення права вимоги, то суд зазначає, що 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. В тому числі ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 138750 до ОСОБА_2 в загальній сумі 10080,00 грн, з яких 2000 грн тіло кредиту, 8080 грн відсотки. Стороною позивача до суду надані платіжні доручення № 1653 від 02.11.2021 року, № 1672 від 23.11.2021 року та № 432 від 02.11.2021 року на підтвердження сплати відповідно до умов договору факторингу. Також на підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором надано до суду Реєстр боржників до Договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 підписаний директором ТОВ «ЗАЙМЕР» та директором ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ».

Тобто, позивач надав суду належні та допустимі докази, що підтверджують факт переходу до нього права грошової вимоги.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТОВ ''ФК КЕШ ТУ ГОУ'' є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору № 138750 від 24.07.2020 року.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитними договорами відповідач порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Як вбачається з положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, враховуючи, що відповідачу було відомо про необхідність виконання взятих на себе зобов`язань, але ж останній їх належним чином не виконав, суд вважає, що з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 138750 від 24.07.2020 року в розмірі 2880 грн та задовольнити вимоги позивача частково.

Інші доводи сторін не спростовують висновків суду.

Щодо розподілу наявних судових витрат по справі у виді судового збору, що сплатив позивач при подачі позову потрібно зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при звернені до суду сплатив 2422,40 грн судового збору, а тому на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 692,11 грн ( 2880 ?2422,40/10080= 692,11).

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то суд встановив наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги стороною позивача надано: довіреність від 30.12.2024 року, договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, додаткову угоду № 1 від 27.12.2023 року до Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю видане на ім`я Пархомчук С.В., акт про отримання правової допомоги від 22.08.2025 року, платіжну інструкцію № 3 9509 від 22.08.2025 року про оплату правничої допомоги у розмірі 10500 грн, рахунок 22.08.2025-36 від 22.08.2025 року.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з предмету спору, ціни позову, складності справи та значення справи для сторін, беручи до уваги характер виконаної адвокатом роботи під час підготовки документів, подання заяв, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, часткове задоволення позову, наявність клопотання сторони відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, відповідно до вимог ст.137 ЦПК України, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 2000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 610, 634, 638, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258 268, 272 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ''ФК КЕШ ТУ ГОУ'' (місцезнаходження вул.Кирилівська 82 офіс 7, м.Київ, 04080) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''ФК КЕШ ТУ ГОУ'' (місцезнаходження вул.Кирилівська 82 офіс 7, м.Київ, 04080, ) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 138750 від 24.07.2020 року у сумі 2880,00 (дві тисячі вісімсот вісімдесят) гривень, з яких 2 000,00 грн заборгованість за сумою кредиту, 880,00 грн заборгованість за відсотками.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''ФК КЕШ ТУ ГОУ'' (місцезнаходження вул.Кирилівська 82 офіс 7, м.Київ, 04080, ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 692,11 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копію рішення направити сторонам.

Суддя Ю.В. Рачкелюк