Справа № 504/2382/21
Номер провадження 6/504/5/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2025с-ще Доброслав

Суддя Доброславського районного суду Одеської області Литвинюк А. В., розглянувши матеріали цивільної справи за поданням державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, -

встановив:

20.07.2021 року головний державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) (надалі Другий Приморський ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса)) Калашніков Р.В. звернувся до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

В обґрунтування подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку, державний виконавець зазначив, що 04.10.2012 року Приморським районним судом м. Одеси у цивільній справі № 2/1522/8619/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (надалі ПАТ «КБ «Надра») до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ОД07/07/2008/840-К/385 від 18.07.2008 року винесено рішення, яким позовні вимоги банку було задоволено в повному обсязі та стягнуто з відповідачів на користь банку суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 124 189,20 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.07.2020 року у справі № 2/1522/8619/11 було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (надалі ТОВ «Консалт Солюшенс») про заміну сторони виконавчого провадження та замінено сторону стягувала ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» (місцезнаходження: 65048, м. Одеса, вул. Пушкінська, 36, оф. 308, ) у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Приморським районним судом м. Одеси у цивільній справі № 2/1522/8619/11 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

24.11.2020 року постановою Другого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) за виконавчим листом, де боржником є ОСОБА_1 , було відкрито виконавче провадження № 63729049.

Як зазначає державний виконавець, під час примусового виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2012 року у справі № 2/1522/8619/11 було з`ясовано, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.07.2008 року та іпотечного договору від 18.07.2008 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,10 га, яка розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, цільове призначення якої для ведення садівництва, кадастровий номер :01:001:2023.

Також, державний виконавець вказав, що з іпотечного договору від 18.07.2008 року вбачається, що ОСОБА_1 передав в іпотеку ПАТ «КБ «НАДРА» вищевказану земельну ділянку, яка стане власністю іпотекодавця у майбутньому після отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку, що придбана іпотекодавцем на підставі договору купівлі-продажу від 18.07.2008 року.

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права, як вказує державний виконавець, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:2023 до теперішнього часу не зареєстрована за ОСОБА_1 .

З метою добровільного виконання рішення суду, на адресу ОСОБА_1 було направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.11.2020 року з вимогою добровільно виконати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2012 року, однак постанова була повернута відправнику через закінчення строку зберігання.

Державний виконавець вказує, що відповідно до інших запитів ним встановлено, що ОСОБА_1 офіційних джерел доходів немає, рухомого майна також немає.

Посилаючись на вищенаведені обставини державний виконавець вважає, що ОСОБА_3 не зареєстрував своє право власності на придбану ним земельну ділянку, не отримав державного акту на право власності на земельну ділянку, що істотно ускладнює процедуру виконання остаточного рішення суду, що неминуче призводить до порушень законних очікувань стягувача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2021 року, справу розподілено судді Доброву П. В.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.07.2021 року суддею П. В. прийнято до провадження подання Головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калашнікова Р. В. та призначено розгляд подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку на 25.08.2021 року о 14:15 годині в приміщенні Комінтернівського районного суду Одеської області, зала судових засідань № 1 (67500, Одеська область, Лиманський район, смт. Доброслав, вул. Першотравнева, б. 51).

В подальшому судове засідання у справі неодноразово відкладалось.

Листом Вищої ради правосуддя від 16.10.2024 року повідомлено про рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 16.10.2024 року про тимчасове відсторонення судді Доброва П. В. від здійснення правосуддя.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду № 148 від 20.01.2025 року призначено проведення повторного автоматизованого розподілу вказаної судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2025 року справу розподілено судді Литвинюк А. В.

Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 01.08.2025 року суддею Литвинюк А. В. прийнято до свого провадження матеріали цивільної справи № 504/2382/21 за поданням державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку та призначено судове засідання на 25.09.2025 року о 09:00 годині в приміщенні Доброславського районного суду Одеської області, зала судових засідань № 2.

За правилом ч. 11 ст. 440 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

У судове засідання, призначене на 25.09.2025 року о 09:00 годині в приміщенні Доброславського районного суду Одеської області, зала судових засідань № 2 головний державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Калашніков Р. В. не з`явився, будучи належним чином сповіщеним, причини неявки суду не повідомив, що не є перешкодою для розгляду подання.

Дослідивши матеріали заяви, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заява про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі ЗУ «Про виконавче провадження»), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно ч. 3, 4 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно ч. 1 ст. 440 ЦПК України, суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 10, 11 ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Частиною 7 ст. 440 ЦПК України, про задоволення заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, або про відмову у її задоволенні суд постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 1 ст. 446 ЦПК України, яка визначає підсудність справ, які містяться у Розділі VII ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Суд звертає увагу, що ст. 440 ЦПК України, яка регулює порядок звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, не містить відмінних положень щодо підсудності таких заяв, а тому питання підсудності суд вирішує на підставі положень ч. 1 ст. 446 ЦПК України.

Так, 20.07.2021 року головний державний виконавець Другого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Калашніков Р. В. звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку з порушенням правил підсудності, оскільки судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, був Приморський районний суд м. Одеси.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378 ЦПК України).

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки, за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Визначаючи підсудність даної заяви за ч. 1 ст. 446 ЦПК України, суд дійшов висновку, що подання головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Калашнікова Р. В. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку має розглядатись Приморським районним судом м. Одеси, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Таким чином, у задоволенні подання головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Калашнікова Р. В. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 19, 378, 440, 446 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

постановив:

У задоволенні подання державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Литвинюк А. В.