Номер провадження: 22-ц/813/4704/25
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Шевченко Максим Анатолійович , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2025 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Київський районний суд м. Одеси про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Шевченка Максима Анатолійовича, звернувся до суду із заявою про встановлення факту недостовірності інформації, розміщеної на вебсайті Інтернет-видання Незалежний антикорупційний проект «368.media» під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_1 справ за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 / та її спростування, заінтересована особа Київський районний суд м. Одеси.

В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 на вебсайті Інтернет-видання Незалежний антикорупційний проект «368.media» розміщено публікацію під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_1 » автоматичну систему розподілу справ за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 Вказує, що зазначена інформація є недостовірною, її поширення та розповсюдження порушує честь, гідність та ділову репутацію заявника, викладені в ній твердження спрямовані на підрив ділової репутації, більш того, в публікації містяться звинувачення у скоєнні злочинів, зокрема у незаконному втручанні в роботу автоматизованої системи документообігу суду (стаття 376-1КК України). Наведене, на переконання заявника, повністю спростовується відсутністю будь-яких судових рішень (вироків) та кримінальних проваджень, в межах яких були встановлені будь-які обставини протиправних дій з боку ОСОБА_1 . Крім того, за результатами 3 (трьох) аудиторських перевірок (планових та позапланових) жодних фактів втручання в систему АСДС головою суду ОСОБА_1 не встановлено. Щодо твердження про організацію безпрецедентного саботажу під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та інших (всього 20 осіб), у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2ст. 294 КК, заявник посилається на ухвалу Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 05 вересня 2018 року за № № 2830/3дп/15-18, якою було відмовлено у відкритті дисциплінарної справи за скаргами голови апеляційного суду Одеської області ОСОБА_6 , прокуратури Одеської області стосовно суддів, зокрема, Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 та не встановлено будь-яких порушень його з боку. Заявник стверджує, що вказана публікація є цілковитим наклепом, а викладені в ній обставини не підтверджуються жодними належними доказами та мають на меті знищення ділової репутації ОСОБА_1 , зокрема, як судді та голови суду. Зазначив, що для встановлення особи-власника вебсайту «368.media» та особи-автора публікації, відповідно 26.03.2024 та 26.04.2024 представник заявника направляв адвокатський запит на адресу електронної пошти та на адресу редакції вебсайту «368.media», проте його було повернуто за зворотною адресою через відсутність адресата за вказаною адресою. 30.05.2024 адвокат отримав відповідь на адвокатський запит від Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, якою повідомлено, що «Незалежний антикорупційний проект «368.media» не зареєстровано у Реєстрі суб`єктів у сфері медіа та відомості про нього відсутні, а також що станом на 13.06.2023, до Національної ради не надходила від такого суб`єкта заява про реєстрацію у сфері медіа. Від Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» отримано довідку №118/2024-д від 27.05.2024 з відомостями про власника вебсайту або інформацією про його встановлення, відповідно до якої: Реєстратор доменного імені «368.media» - компанія Ріалтайм Режістер Б.В. [Realtime Register B.V.], Нідерланди; Посередник реєстратора доменного імені «368.media» - компанія ЗАТ «Домінант Плюс» [UAB «Dominant Plius»], Литва; Хостинг-провайдер для вебсайту «368.media» - компанія Клаудфлер Інк. [Cloudflare, Inc.], США. Вказує, що встановити власника вебсайту https://368.media/ не є можливим, а реєстратор та хостинг-провайдер не належать до українського сегменту Інтернет. З огляду на викладене зазначає, що заявником вичерпано всі способи встановлення належного відповідача у спорі щодо поширення недостовірної інформації в мережі Інтернет, відтак єдиним належним способом захисту порушених прав та інтересів є звернення із заявою про встановлення факту недостовірності інформації в окремому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Київський районний суд м.Одеси про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Шевченко Максим Анатолійович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2025 року скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд при винесенні ухвали порушив ч. 1 ст. 294 ЦПК України, оскільки не надав належної оцінки тому, що заявником було вчинено всі можливі дії для встановлення належних відповідачів у справі. Не встановивши осіб, які поширили оспорювану інформацію (ні автора відповідного інформаційного матеріалу, ні власника веб-сайта), суд дійшов передчасного висновку про наявність підстав для залишення заяви ОСОБА_7 без розгляду згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України, що є порушенням норм матеріального права, оскільки заявником було надано достатньо доказів неможливості встановлення власника вебсайту https://368.media/. У заяві, яка є предметом судового розгляду, було чітко зазначено та підтверджено належними доказами факт вжиття заходів і неможливості встановлення відповідальних осіб (належних відповідачів) по справі. Вебсайт, на якому було поширено недостовірну (неправдиву) інформацію, має іноземну реєстрацію і не належить до українського сегменту мережі Інтернет, а хостинг-провайдер є іноземним елементом та відноситься до закордонної юрисдикції, а тому вжиті заявником заходи були цілком достатніми та єдиними доступними і ефективними на національному рівні, до яких можна було самостійно вдатися для встановлення відповідальних осіб.

Також скаржник посилається на те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, а саме: в оскаржуваному рішенні зазначено, що заявником не надано доказів вчинення всіх можливих дій для встановлення власника веб-сайту та неможливості отримання ним відповідної інформації у спосіб передбачений чинним законодавством. Тому заявником вичерпано всі способи встановлення належного відповідача щодо поширення недостовірної інформації в мережі Інтернет, відтак єдиним належним способом захисту порушених прав та інтересів є звернення із заявою про встановлення факту недостовірності інформації в окремому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України.

Крім того, звернення до суду із позовною заявою у загальному позовному провадженні про визнання розповсюдженої інформації такою, що порушує права і свободи особи, та зобов`язання іншої сторони її спростувати, зобов`язує позивача не тільки визначити особу, яка розповсюдила відповідну інформацію та/або яка є власником джерела розповсюдження, а і підтвердити цю належність відповідними доказами. Таким чином, висновки суду щодо ненадання доказів вчинення всіх можливих дій для встановлення власника веб-сайту та неможливості отримання ним відповідної інформації у спосіб передбачений чинним законодавством не відповідають фактичним обставинам справи

Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, на 07.10.2025 року о 15:30 годину представник заінтересованої особи - Київський районний суд м. Одеси не з`явився, причини неявки не повідомив, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не клопотав, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Присутній в судовому засіданні в режимі відеоконференції представник ОСОБА_1 адвокат Шевченко Максим Анатолійович не заперечував проти розгляду справи за відсутності заінтересованої особи, який обізнаний про розгляд справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, усвідомленість учасників справи, які не з`явились до суду, обізнаність про розгляд справи, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 п.4 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення без розгляду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Київський районний суд м.Одеси про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування, суд першої інстанції виходив з того, що із поданої заявником заяви про встановлення факту розповсюдження недостовірної інформації та її спростування, а також матеріалів доданих до неї, вбачається спір про право між заявником та власником веб-сайту, вказана вимога не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а даний спір може бути вирішено шляхом подачі позовної заяви в порядку позовного провадження до суду відповідно до положень ст.ст. 27, 175, 177 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (ч. 2ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст.315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Разом з тим частиною 1 статті 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом ч.4 ст.277 ЦК України якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

У п.13 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 надано роз`яснення, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року в справі №439/1469/15-ц міститься наступний висновок, що: «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої ст.175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник вебсайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації».

Згідно з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 504/4099/16-ц , «відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК України судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК України. У разі доведеності обставин, на які посилається заявник, суд лише констатує факт, що поширена інформація є неправдивою, та спростовує її. При цьому тягар доказування недостовірності поширеної інформації покладається на заявника, який несе витрати, пов`язані з її спростуванням.

Встановлення такого факту можливо лише у тому разі, коли особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома. Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження особа, яка поширила інформацію, щодо якої виник спір, стане відома, то суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.»

У справі, що переглядається встановлено, що заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування, в якій просив встановити факт недостовірної інформації, розміщеної на вебсайті Інтернет-видання Незалежний антикорупційний проект «368.media» під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_1 справ за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява мотивована тим, ІНФОРМАЦІЯ_3 на вебсайті Інтернет-видання Незалежний антикорупційний проект «368.media» розміщено публікацію під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_1 » автоматичну систему розподілу справ за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 Вказує, що зазначена інформація є недостовірною, її поширення та розповсюдження порушує честь, гідність та ділову репутацію заявника, викладені в ній твердження спрямовані на підрив ділової репутації, більш того, в публікації містяться звинувачення у скоєнні злочинів, зокрема у незаконному втручанні в роботу автоматизованої системи документообігу суду (стаття 376-1КК України).

З метою встановлення авторів оспорюваних публікацій та безпосередньо особи-власника вебсайту «368.media», заявник направляв адвокатський запит на адресу електронної пошти та на адресу редакції вебсайту «368.media», проте його було повернуто за зворотною адресою через відсутність адресата за вказаною адресою.

30.05.2024 року адвокат отримав відповідь на адвокатський запит від Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, якою повідомлено, що «Незалежний антикорупційний проект «368.media» не зареєстровано у Реєстрі суб`єктів у сфері медіа та відомості про нього відсутні, а також що станом на 13.06.2023 року, до Національної ради не надходила від такого суб`єкта заява про реєстрацію у сфері медіа.

Від Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» отримано довідку №118/2024-д від 27.05.2024 року з відомостями про власника вебсайту або інформацією про його встановлення, відповідно до якої: Реєстратор доменного імені «368.media» - компанія Ріалтайм Режістер Б.В. [Realtime Register B.V.], Нідерланди; Посередник реєстратора доменного імені «368.media» - компанія ЗАТ «Домінант Плюс» [UAB «Dominant Plius»], Литва; Хостинг-провайдер для вебсайту «368.media» - компанія Клаудфлер Інк. [Cloudflare, Inc.], США.

Зі звіту за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 27.05.2024 року №166/2024-ЗВ слідує, що 23 травня 2024 року було проведено фіксацію і дослідження змісту веб-сторінки за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_6). За результатами проведеної перевірки веб-сайту https://368.media, що включає досліджувану веб-сторінку, було встановлено: доменне ім`я: 368.media; інформацію про реєстратора доменного імені: Realtime Register B.V. із зазначенням його місцезнаходження, веб-сайту, адреси електронної пошти, телефону; інформацію про реселера (посередника реєстратора доменного імені) UAB «Dominant Plius» (ЗАТ «Dominant Plius», Литва) із зазначенням його місцезнаходження, веб-сайту, адреси електронної пошти, телефону; інформацію про хостинг-провайдера Cloudflare, Inc. із зазначенням його місцезнаходження, веб-сайту, адреси електронної пошти, телефону.

Враховуючи знеособленість даних про реєстранта доменного імені 368.media в службі WHOIS, а також те, що це доменне ім`я зареєстровано в публічному домені .media, що не належить до українського сегменту мережі Інтернет, реселер (посередник реєстратора доменного імені) та хостинг-провайдер є іноземними суб`єктами, з метою встановлення власника веб-сайту https://368.media звернуто увагу на можливість витребування відповідно до законодавства:

- даних про реєстранта доменного імені 368.media - у реселера (посередника реєстратора цього доменного імені) - UAB «Dominant Plius»;

- даних про отримувача послуг хостингу щодо розміщення програмного забезпечення веб-сайту https://368.media на спеціалізованому веб-сервері та забезпечення доступу до нього з мережі Інтернет - у хостинг-провайдера цього веб- сайту - Cloudflare, Inc.;

- даних про володільця облікового запису, що використовується для розміщення веб-сайту: https://368.media у мережі Інтернет - у реєстранта доменного імені 368.media та/або отримувача послуг хостингу.

З викладеного слідує, що власника веб-сайту: https://368.media заявнику встановити не вдалось, тому він вважає, що єдиним можливим способом захисту прав та інтересів заявника є звернення до суду в порядку окремого провадження задля встановлення факту поширення недостовірної інформації та спростування такої інформації.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 01.06.2022 у справі № 713/1710/19 : «Відповідно до статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» веб-сайт - сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; веб-сторінка - складова частина веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо; власник веб - сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб - сайту, і (або) отримувач послуг хостингу; власник веб-сторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею.

Отже, автором публікацій і дописів на персональній веб-сторінці у соціальній мережі Facebook є власник веб-сторінки, який незалежно від власника веб-сайту розміщує інформацію на веб-сторінці та управляє нею. Власник соціальної мережі Facebook не бере безпосередньої участі у розміщенні інформації власником веб - сайту, недостовірність якої доводить позивач.»

Із викладеного вбачається, що заявнику ОСОБА_1 не вдалося встановити відомості про власника веб-сайту: ІНФОРМАЦІЯ_5 на якому поширена, на його думку, недостовірна інформація, а тому заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування в порядку окремого провадження за правилами, визначеними розділом IV ЦПК України.

Суд першої інстанції, беручи до уваги довідку Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» №118/2024-д від 27.05.2024, Реєстратор доменного імені «368.media» - компанія Ріалтайм Режістер Б.В. [Realtime Register B.V.], Нідерланди; Посередник реєстратора доменного імені «368.media» - компанія ЗАТ «Домінант Плюс» [UAB «Dominant Plius»], Литва; Хостинг-провайдер для вебсайту «368.media» - компанія Клаудфлер Інк. [Cloudflare, Inc.], США, з власної ініціативи, постановив ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2025 року про:

- витребування у реселера (посередника реєстратора доменного імені) - UAB «Dominant Plius» (ЗАТ «Dominant Plius», Литва) (місцезнаходження: p.d.52, LT-31003 Visaginas, Lithuania, адреса електронної пошти: ) дані про реєстранта доменного імені 368.media;

- витребування у хостинг-провайдера Cloudflare, Inc. (місцезнаходження: 101 Townsend Street, San Francisco, CA, 94107, US, адреса електронної пошти: ) дані про отримувача послуг хостингу щодо розміщення програмного забезпечення веб-сайту https://368.media на спеціалізованому веб-сервері та забезпечення доступу до нього з мереж Інтернет;

- витребування у реєстранта доменного імені 368.media Realtime Register B.V. (місцезнаходження: Ceintuurbaan 32A Zwolle Overijssel 8024 AA, Netherlands, адреса електронної пошти: , ) дані про володільця облікового запису, що використовується для розміщення веб-сайту: https://368.media у мережі Інтернет;

- витребування у адміністрації веб-сайту Інтернет-видання Незалежний антикорупційний проект «368.media» інформацію про автора публікації розміщеної ІНФОРМАЦІЯ_3 на веб-сайті https://368.media під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_7.

При цьому, суд першої інстанції для виконання вказаної ували про витребування, направив її на електроні адреси: UAB «Dominant Plius» (ЗАТ «Dominant Plius», Литва) (місцезнаходження: p.d.52, LT-31003 Visaginas, Lithuania, адреса електронної пошти: ), Cloudflare, Inc. (місцезнаходження: 101 Townsend Street, San Francisco, CA, 94107, US, адреса електронної пошти: ), Realtime Register B.V. (місцезнаходження: Ceintuurbaan 32A Zwolle Overijssel 8024 AA, Netherlands, адреса електронної пошти: , ).

Докази про здійснення судом перекладу постановленої ухвали з огляду на те, що адресати витребування є іноземним елементом, а також дотримання порядку витребування доказів від іноземних адресатів, які не є учасниками судового провадження в межах якого здійснено витребування, у справі відсутні.

Впродовж періоду з дня постановлення ухвали про витребування і до часу залишення заяви без розгляду, дана ухвала суду не була виконана, і суд першої інстанції залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Шевченком М.А., заінтересована особа Київський районний суд м. Одеси про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування, зазначив про не надання заявником доказів вчинення всіх можливих дій для встановлення власника веб-сайту та неможливості отримання ним відповідної інформації у спосіб передбачений чинним законодавством.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, ЄСПЛ, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2013 року).

Під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи (частина перша статті 297 ЦПК України).

З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази (частина друга статті 297 ЦПК України).

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина третя статті 297 ЦПК України).

Колегія суддів зауважує, що законодавець визначив на рівні процесуального закону особливості пов`язані із розглядом справ окремого провадження. Такі особливості проявляються в тому, що при розгляді справ не застосовуються положення щодо змагальності (стаття 12 ЦПК України) та меж судового розгляду (статті 13 ЦПК України). Законодавець в справах окремого провадження наділив суд можливістю за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Таким чином, суд першої інстанції постановляючи ухвалу про витребування необхідних для розгляду справи доказів з власної ініціативи в порядку ч. 2 ст. 297 ЦПК України, з метою встановлення даних власника веб-сайту: https://368.media, діяв відповідно до закону.

Разом з тим, суд не здійснив належним чином передбачені кроки для реалізації виконання вказаної ухвали, такі як переклад на іноземну мову ухвалу суду, направлення її судовим дорученням в розмінні ст. 498 ЦПК України або ст. 80 Закону України «Про міжнародне приватне право», і, як слідство, дійшов до передчасного висновку про залишення заяви ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Шевченком Максимом Анатолійовичем, заінтересована особа Київський районний суд м. Одеси про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування без розгляду.

Прийшовши до висновку про можливість ідентифікації осіб відповідачів та ухваливши процесуальний документ - ухвалу про витребування інформації, суд, разом з тим, не дотримався порядку витребування інформації в осіб, які будучи іноземними особами не є учасниками даного окремого провадження, і не отримавши витребувану інформацію або мотивовану відповідь про неможливість надання інформації з ідентифікацією

володільця облікового запису, що використовується для розміщення веб-сайту: https://368.media у мережі Інтернет;

реєстранта доменного імені 368.media;

отримувача послуг хостингу щодо розміщення програмного забезпечення веб-сайту https://368.media на спеціалізованому веб-сервері та забезпечення доступу до нього з мереж Інтернет

автора публікації розміщеної ІНФОРМАЦІЯ_3 на веб-сайті https://368.media під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_1 » автоматичну систему розподілу справ, а також власника (фізичну чи юридичну особу) веб-сайту або доменного імені 368.media за яким веб-сайт доступний в мережі Інтернет,

залишив заяву ОСОБА_1 без розгляду мотивувавши її не наданням цієї інформації останнім без наведення будь-якої належної мотивації не отримання цієї інформації за постановленою судом з власної ініціативи ухвали, яка направлена іноземним адресатам без дотримання судом порядку в розумінні ст. 498 ЦПК України або ст. 80 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Крім того, зазначаючи, що із заяви вбачається спір про право, суд першої інстанції не навів обґрунтування свого висновку щодо наявності спору про право, не зазначив між якими особами виник спір, обмежившись лише передчасним висновком про ймовірність виникнення такого спору.

Натомість, процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року (справа № 640/10329/16).

Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення без розгляду заяву ОСОБА_1 , вбачаючи на цій стадії цивільного процесу спір про право, без встановлення між ким саме цей спір існує.

Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження особа, яка поширила інформацію стане відома, то суд не позбавлений можливості залишити вказану заяву без розгляду і роз`яснити заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах, і не позбавлений заявник можливості встановити факт недостовірності інформації та її спростувати у порядку окремого провадження

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала про залишення без розгляду заяву у справі постановлена суддею з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, п.6 ч.1 ст.374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Шевченко Максим Анатолійович - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2025 року - скасувати.

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Київський районний суд м. Одеси про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 17.10.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова