Справа № 175/3671/25
Провадження № 2/175/925/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"20" жовтня 2025 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Білоусової О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Яшиної М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 в період часу з 2004 року по 2011 року перебувала у шлюбі із відповідачем - ОСОБА_3 . Коли позивач почав проживати однією сім`єю зі ОСОБА_2 з 2007 року, вона ще перебувала у шлюбі із відповідачем, хоча з ним не проживала разом та не мала із ним стосунків. Вказує, що ОСОБА_2 завагітніла від позивача. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_4 , актовий запис про його народження було проведено згідно вимог діючого законодавства, тому батьком дитини був записаний ОСОБА_3 . Вказує, що місце перебування відповідача не відоме, та, що ОСОБА_3 не може бути батьком ОСОБА_4 .

Представник позивача надала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала, просив позов задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (оголошення на сайті), заяв не надавав, відзив не подав.

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає, просила позов задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідачки народилась дитина, ОСОБА_5 , про що 12.08.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, складено відповідний актовий запис № 1106, в якому батьком дитини зазначено ОСОБА_3 , а матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12.08.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області.

Рішенням (мовою оригіналу) Суда по семейным делам в Тель-авивском Округе, дело № НОМЕР_2 , 25.07.2011 Барнив против Степановой, яке заверено переводом нотариса в г. Нетания, Израиль, №6354, від 25.07.2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29.04.2015 року у справі №234/5026/15-ц, позбавлено батьківських прав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо його дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до наданого позивачем результату дослідження №31145 від 14.06.2021 р., від Медико-генетичного центру «МамаПапа» (Ліцензія МОЗ №1168 від 03.10.2016), в якому порівнювались зразки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (дитина), в результаті якого було встановлено ймовірність батьківства: 99,999999%.

При цьому у Звіті про результати дослідження аналізу ДНК на батьківство №31145 від 14.06.2021 р. Медико-генетичного центру «МамаПапа» вказано: «Оскільки забір матеріалу відбувався без дотримання процедури ідентифікації особистостей, даний документ видається виключно для особистого користування і може не мати сили у суді".

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

Згідно ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 року № 3 роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили.

Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення у справі «Калачова проти російської федерації» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц, зроблено наступний висновок. Щодо предмету доказування у даній категорії справі, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства, який необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Згідно положень ЦПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів " від 3 жовтня 2017 року№ 2147-VIII встановлено право учасників справи самостійно подавати висновок експерта. Так, згідно ч. 3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до ч. 6 та ч. 7 ЦПК України, у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Так, ОСОБА_1 посилається на результат дослідження №31145 від 14.06.2021 р., відповідно до якого, ймовірність того, що ОСОБА_1 , є біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999%, проте в ньому зазначено, що забір матеріалу відбувався без дотримання процедури ідентифікації особистостей та даний документ видано виключно для особистого користування і може не мати сили у суді.

Тому такий доказ не відповідає визначеним ст. 102 ЦПК України вимогам до висновку експерта, положенням Закону України «Про судову експертизу» та «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року, оскільки таке дослідження не містить відомостей про особу, яка його провела (наявний підпис завідувача лабораторією), відсутні відомості щодо порядку отримання зразків дослідження (надані замовником дослідження чи відібранні певним працівником особисто з установленням особи, у якої відбиралися зразки за документами, що посвідчує таку особу) та не зазначено, що експерт попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Будь-яких клопотань про долучення доказів, витребування доказів, або про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експерти для з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме про кровну спорідненість ОСОБА_1 з дитиною, позивач не подав.

Інших доказів щодо батьківства позивача відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачем під час розгляду справи не надано.

Визнання одним з відповідачів, яка є матір`ю дитини, позовних вимог не може бути єдиною підставою для задоволення позовних вимог без надання суду інших належних та допустимих доказів.

Викладені обставини та додані до позовної заяви докази, на переконання суду, свідчать про необґрунтованість заявлених вимог ОСОБА_1 .

Крім вищезазначеного, суд критично ставиться до тверджень позивача у позові про те, що позивач виховував та піклувався про дитину, доказів про що суду не надано, проте не зазначено на протязі якого часу це відбувалося, тоді як з даним позовом позивач звертається коли дитині майже виповнюється 17 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи матеріали справи суд доходить висновку про відсутність належних та допустимих доказів для встановлення факту батьківства, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Стаття 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі відмови в позові покладається на позивача.

Таким чином, оскільки судом в позові відмовлено, сплачений судовий збір позивачу не повертається, а витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 141, 259, 264-265, 268, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Білоусова