Справа № 302/1306/25
Провадження № 2/302/511/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Готри В. Ю., за участю секретаря судового засідання Царь О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця адвокатка Гренджа Вікторія Юріївна, до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

у с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представниця адвокатка Гренджа В. Ю., звернулася до суду з позовом до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

Позов обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба по материнській лінії ОСОБА_3 , яка за життя 05.03.2007 склала заповіт, відповідно якого вона розпорядилася після своєї смерті передати їй житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 із господарськими спорудами, земельну ділянку і все майно, що буде їй належати на день смерті. Цей заповіт не змінено та не скасовано, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 82376559 від 30.08.2025.

Зазначала, що на час смерті її баби вона була неповнолітньою і відповідно до вимог ст. 1233, ч. 4 ст.1268 ЦК України, вважалася такою, що прийняла спадщину за заповітом до майна померлої ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою виконавчого комітету В. Бистрянської сільської ради від 19.05.2010 за № 349 та довідки Верхньобистрянського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 21.01.2025 за № 37, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована та постійно проживала в будинку АДРЕСА_1 та на день її смерті в будинку АДРЕСА_1 ніхто не проживав.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на її нерухоме майно померлої, а саме: - житловий будинок АДРЕСА_1 , побудований ОСОБА_3 у 1957 році, свідоцтво на право власності на даний житловий будинок сільською радою не видавалося, що підтверджується випискою з погосподарської книги від 14.02.2025 за № 19/05-31; - земельну ділянку загальною площею 0,5004 га, передану у приватну власність ОСОБА_3 для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 040751, виданого В. Бистрянською сільською радою 19.02.2004 і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1966, № 186; - земельну ділянку площею 0,1755 га в ур. «Чонкаш», передану у приватну власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 040992, виданого В. Бистрянською сільською радою 19.02.2004 і зареєстрованого у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1769, № 25-189.

Стверджувала, що спадщину за заповітом до майна своєї померлої баби ОСОБА_3 , вона прийняла як неповнолітня особа на час смерті спадкодавця, а відтак уважається єдиною належною спадкоємицею за заповітом. Ці обставини встановлені рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15.07.2014 у справі № 302/722/14-ц за позовом ОСОБА_4 до В. Бистрянської сільської ради, треті особи без самостійних вимог КП «Міжгірське БТІ», Міжгірська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно по спадкуванню за законом, яке набрало законної сили 26.07.2014.

Отже, вона є єдиною спадкоємицею за заповітом до майна померлої баби ОСОБА_3 , оскільки спадкоємців на обов`язкову частку не має, бо чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , з яким вона за довго до своєї смерті фактично припинила шлюбні відносини, на час смерті дружини ОСОБА_3 проживав і був зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, виданою Верхньобистрянським старостинським округом Міжгірської селищної ради 14.02.2025, та ОСОБА_5 вже помер, а дітей подружжя немало. Ці обставини встановлені нотаріусом під час перевірки та видачі їй довідки про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Покликалася і на те, що вона через представника звернулася у січні 2025 року до приватної нотаріуски Корбутяк І. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом до майна померлої ОСОБА_3 . Однак нотаріуска відмовила відкрити спадкову справу до майна померлої ОСОБА_3 та видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, оскільки необхідно встановити факт належності документів особі, родинний зв`язок між спадкоємцем та коло спадкоємців. Свою відмову нотаріус обґрунтувала у розбіжностях у написанні імені померлої баби як « ОСОБА_6 » і « ОСОБА_7 » та неможливості встановити коло спадкоємців до майна померлої ОСОБА_3 , оскільки її чоловік був пенсійного віку, що давало йому право на обов`язкову частку згідно ст. 1241 ЦК України.

Отже, ці обставини змушують її звернутися до суду з даним позовом, оскільки ОСОБА_3 за життя у зв`язку з одруженням із ОСОБА_5 своє прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » не змінювала відповідно до актового запису про шлюб. А також за життя ОСОБА_3 мала два імені « ОСОБА_6 », згідно з паспортом громадянина України, та церковне ім`я « ОСОБА_7 », а тому у свідоцтві про народження дітей, народжених ОСОБА_3 , ім`я матері вказано як « ОСОБА_7 ». Аналогічну описку щодо написання імені допущено й у рішеннях В. Бистрянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 27.02.1997 за № 38 та від 28.09.2001 про передачу у приватну власність ОСОБА_10 , мешканці АДРЕСА_1 , земельних ділянок, на підставі яких ОСОБА_3 було видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 040992, серії НОМЕР_1 .

Посилаючись на наведені вище обставини просила суд: 1) установити факт родинних відносин, а саме, що вона є внучкою померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 2) визнати за нею у порядку спадкування за заповітом до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 баби ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на спадкове майно: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; - земельну ділянку загальною площею 0,5004 га, яка складається з трьох окремих земельних ділянок: урочище «Біля хати» площею 0,1544 га; урочище «Чонкаш» площею 0,0459 га; урочище «Луг» площею 0,3001 га, вид цільового призначення для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку, які вказані в державному акті на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 040751, виданого 19.02.2004 на ім`я ОСОБА_3 ; - земельну ділянку в урочищі «Чонкаш» площею 0,1755 га, вид цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, яка вказана в державному акті на право приватної власності на землю серії I-ЗК № 040992, виданого 19.02.2004 на ім`я ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 вересня 2025 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.53,54).

Своїм правом подати відзив на позовну заяву ОСОБА_1 відповідач Міжігрська селищна рада Хустського району Закарпатської області не скористалася.

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 7 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цю справу до судового розгляду (а.с.94,95).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представниця адвокатка Гренджа В. Ю. не з`явилися повторно, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. При цьому представницею позивачки ОСОБА_1 адвокаткою Гренджою В. Ю. подано до суду заяву від 17.10.2025, в якій вона просила розглянути цю справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити (а.с.109).

Представниця відповідача Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області Бонкало В. В. у судове засідання не з`явилася також, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання була належним чином повідомлена, проте подала до суду 24.09.2025 і 07.10.2025 заяви, в яких зазначила, що Міжгірська селищна рада заперечень щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не має, позов визнає повністю та просить розглянути дану справу за відсутності представника цієї селищної ради (а.с.87,88, 102,103).

Як кореспондує ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності учасників справи за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 27.11.1968, то ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_11 (а.с.16), яка після реєстрації шлюбу 08.01.1969 із ОСОБА_12 змінила своє прізвище з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_8 », про що свідчить відповідне свідоцтво про одруження серії НОМЕР_3 (а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 28.01.1980, чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.20).

05 березня 2007 року секретарем виконкому В. Бистрянської сільської ради Міжігрського району Закарпатської області був посвідчений заповіт ОСОБА_3 , за яким вона на випадок своєї смерті розпорядилася передати своїй онучці ОСОБА_14 житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 із господарськими спорудами, земельну ділянку і все майно, що буде їй належати на день смерті (а.с.13).

Цей заповіт є чинним і нескасованим, про що свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 82376559 від 30.082025 (а.с.14).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 23.11.2009, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12).

З інформаціної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 82376555 від 30.08.2025 видно, що у Спадковому реєстрі інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтва про право на спадщину відносно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відсутня (а.с.23).

Як убачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 12.08.2012, укладеного між ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , то після реєстрації шлюбу 12 серпня 2012 року позивачка змінила своє дошлюбне прізвище на « ОСОБА_16 » (а.с.21).

З довідки виконавчого комітету В. Бистрянської сільської ради від 19.05.2010 за № 349 та довідки Верхньобистрянського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 21.01.2025 за № 37 видно, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована та постійно проживала в будинку АДРЕСА_1 та на день її смерті в цьому будинку ніхто не проживав і зареєстрований не був (а.с.24, 25).

Відповідно до довідки Верхньобистрянського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 14.02.2025 за № 62, ОСОБА_5 на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини ОСОБА_3 проживав і був зареєстрвоаний по АДРЕСА_1 (а.с.27).

Із виписки з погосподарської книги, виданої старостою Верхньобистрянського старостинського округу від 14.02.2025 № 19/05-31, слідує, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 була зареєстрована і проживала в будинку АДРЕСА_1 , згідно з погосподарської книги № 3 і за нею дійсно був закріплений особовий рахунок № НОМЕР_7 (номер об`єкта погосподарського обліку), та вона була власницею цього будинку, який розташований на земельній ділянці площею до 0,5004 га відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 040751, кадастровий номер не присвоєно. Зазначений будинок побудований орієнтовно в 1957 році, свідоцтво на право власності на даний житловий будинок сільською радою не видавалося (а.с.28).

Із довідки КП «Міжгірське бюро технічної інвентаризації» за № 62 від 10.03.2025 видно, що станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с.29).

З технічного паспорту від 19.02.2025 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що цей будинок має загальну площу 46,52 кв. м (а.с.30-34).

Як видно з Державного акту на право приватної власності на землю серії І- 3К № 040751 від 19.02.2004, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 1966 № 186, ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,5004 га, що розташована на території В. Бистянської сільської ради, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, яка складається з трьох автономних земельних ділянок в ур. «Біля хати» площею 0,1544 га, ур. «Чонкаш» площею 0,0459 га та в ур. «Луг» площею 0,3001 га (а.с.35).

Як убачається з Державного акту на право приватної власності на землю серії І- 3К № 040992 від 19.02.2004, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 1769 № 25-189, ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,1755 га, що розташована на території В. Бистянської сільської ради, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (а.с.36).

З рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15 липня 2014 року, яке набрало 26.07.2014 законної сили, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до В. Бистрянської сільської ради, треті особи без самостійних вимог КП "Міжгірське БТІ", Міжгірська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 , ОСОБА_17 про визнання права власності на нерухоме майно по спадкуванню за законом видно, що судом установлено те, що померла ОСОБА_3 за життя залишила заповіт, яким розпорядилася передати все належне їй на час смерті майно її онуці ОСОБА_18 . Даний заповіт не змінений та не скасований, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 37736121 від 26.06.2014 подану в справу Міжгірської держнотконторою. Отже, ОСОБА_1 прийняла спадщину по заповіту за померлою ОСОБА_3 відповідно до вимог установлених ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Отже, позивачка не є належним спадкоємцем першої черги за законом нерухомого майна померлої матері ОСОБА_19 , оскільки ОСОБА_3 за життя залишила заповітне розпорядження не на користь позивачки і така не має права на обов`язкову частку у спадщині померлої матері. Спадкоємиця по заповіту ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину. А відтак, на підставі вимог ст. 1223 ЦК України, ОСОБА_4 слід відмовити у задоволенні заявленого нею позову повністю (а.с.26).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 82934993 від 17.10.2025 видно, що спадкові справи та свідоцтва про право на спадщину за померлим ОСОБА_5 не заводилися і не видавалися (а.с.107).

Як убачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 82935014 від 17.10.2025, інформація про складені заповіти/спадкові договори ОСОБА_5 є відсутня (а.с.108).

Згідно з довідкою Верхньобистрянського старостинського округу Міжгірської селищної ради Закарпатської області від 06.10.2025 за № 141, померлий ОСОБА_5 , 1939 р. н., на день смерті був зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 , проживав і був постійним мешканцем с. Верхній Бистрий Міжгірського району та був одиноким і власних дітей не мав (а.с.110).

Відповідно до довідки приватної нотаріуски Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Корбутяк І. В. від 30 серпня 2025 року за вих. № 141/01-16 було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за майном померлої ОСОБА_20 , за якою спадкова справа не заводилася та є чинним заповіт від 05.03.2007 за реєстровим № 5, складеного ОСОБА_3 на користь онуки ОСОБА_17 , оскільки необхідно встановити факт належності документів особи і родинний зв`язок між спадкоємцем і колом спадкоємців, так як: - згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №5 від 26.08.2025 року, у відомостях про наречену прізвище до реєстрації шлюбу зазначено ОСОБА_3 , а прізвище після реєстрації шлюбу зазначено ОСОБА_21 ; - відповідно до повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 8 і № 2 від 26.08.2025 у відомостях про дітей ОСОБА_22 і ОСОБА_23 відомості про матір зазначено як ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; - згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 6 від 26.08.2025 у відомостях про смерть ОСОБА_5 (чоловіка ОСОБА_3 ) місцем проживання померлого ОСОБА_5 зазначено АДРЕСА_1 , про те відповідно до довідки № 62 від 14.02.2025, виданої Верхньобистрянським старостинським округом Міжгірської селищної ради, ОСОБА_5 на час смерті дружини ОСОБА_3 проживав і був зареєстрований по АДРЕСА_2 , що не дає можливості встановити коло спадкоємців до майна померлої ОСОБА_3 , так як її чоловік був пенсійного віку, що надавало йому право на обов`язкову частку за положеннями ст. 1241 ЦК України (а.с.22).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Положеннями ст. 1217 ЦК Україна передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

Частиною першою статті 1221 ЦК України регламентовано, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Як кореспондує ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 1, 5 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до підпунктів 4.14, 4.16, 4.17, 4.18, 4.21 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відмова нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини та його право в такому випадку підлягає судовому захисту.

Відповідно до пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

За приписами пункту «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом у погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як кореспондують частини перші ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII).

Також суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03 листопада 2021 у справі № 691/1237/20, що вимоги про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування можуть розглядатися судом разом у межах позовного провадження.

Так, відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, перелік яких наведено у частині першій цієї ж статті. При цьому за змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, беручи до уваги на розбіжності між даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо прізвища ОСОБА_3 , яке після реєстрації 02.08.1994 шлюбу начебто змінено на ОСОБА_21 , а також щодо її імені та враховуючи інші матеріали справи, де у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_5 , заповіті від 05.03.2007 № 5, інформаційної довідки зі Спадкового реєстру щодо заповітів і спадкових договорів № 82376559 від 30.08.2025, картки фізичної особи-платника податків щодо одержання ідентифікаційного номера від 10.09.1998 тощо вказано саме ОСОБА_3 , а не ОСОБА_25 , а тому встановлення факту, що має юридичне значення, тобто що ОСОБА_1 є дійсно онукою ОСОБА_3 , має значення для охорони прав та інтересів позивачки, яка позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити цей факт, що унеможливлює реалізацію нею свого права на спадкування й оформлення права на спадщину після смерті своєї баби ОСОБА_3 , а також ураховуючи, що відповідач визнає позовні вимоги, не порушення при цьому прав інших осіб, суд доходить висновку, що позивачка довела поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свої вимоги, а відтак позов підлягає до задоволення повністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись статтями 76-81, 89, 142, 200, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця адвокатка Гренджа Вікторія Юріївна, до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Установити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме встановити, що ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є онукою померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на спадкове майно: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; - земельну ділянку загальною площею 0,5004 га, яка складається з трьох окремих земельних ділянок: урочище «Біля хати» площею 0,1544 га; урочище «Чонкаш» площею 0,0459 га; урочище «Луг» площею 0,3001 га, вид цільового призначення для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку, які вказані в державному акті на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 040751, виданого 19.02.2004 на ім`я ОСОБА_3 ; - земельну ділянку в урочищі «Чонкаш» площею 0,1755 га, вид цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, яка вказана в державному акті на право приватної власності на землю серії I-ЗК № 040992, виданого 19.02.2004 на ім`я ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 21 жовтня 2025 року.

Учасники справи:

Позивачка ОСОБА_1 , місце реєстрації та фактичне проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 ;

Відповідач Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, місце знаходження: вул. Шевченка, 77 селище Міжгір?я Хустського району Закарпатської області, код в .

Суддя В. Ю. Готра