ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 жовтня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 729/1419/23

Головуючий у першій інстанції Бойко В. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1126/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

Позивач: Акціонерне товариство «Банк кредит Дніпро»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, (суддя Бойко В.І.), ухвалене у м. Бобровиця ,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року АТ«Банк кредит Дніпро» звернувся до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 04 травня 2018 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» (15.08.2018 року змінило назву на AT «Банк кредит Дніпро») та ОСОБА_1 укладено договір про встановлення кредитного ліміту № 9941, відповідно до якого позивач здійснює кредитне обслуговування поточного рахунку клієнта шляхом встановлення ліміту кредитної лінії у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта на рахунку. 27 квітня 2018 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено договір Банківського рахунку та надання додаткових послуг № РКО-10606/04052018/0551, на підставі якого банк здійснює обслуговування поточних рахунків, в тому числі операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, відкритих на ім`я клієнта. На підставі поданої відповідачем заяви про відкриття поточного рахунку та випуск електронного платіжного засобу, що подавалась одночасно з укладанням цього договору, Банк відкрив особовий рахунок на ім`я ОСОБА_1 , на який пізніше здійснювалось зарахування вищезгаданих кредитних коштів. Позивач виконав свої зобов`язання однак, ОСОБА_1 свої обов`язки як позичальник за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, загальний розмір якої станом на 14 червня 2023 року становить 22 994,89 грн та складається з заборгованості по кредиту у розмірі 11656,68 грн , заборгованості за відсотками 11338,21 грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором про встановлення кредитного ліміту № 9941 від 04.05.2018 року у сумі 22 994,89 грн та відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Банк кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором про встановлення кредитного ліміту №9941 від 04.05.2018 р. у сумі 22994,89 грн та судовий збір у сумі 2 684 грн за розгляд справи у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Банк кредит Дніпро» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши ОСОБА_1 можливість користуватися кредитними коштами, тоді як відповідачка свої договірні зобов`язання не виконувала належним чином. Заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Банк кредит Дніпро» станом на 14 червня 2023 року складає 22 994 грн. 89 коп., що підтверджується наявними в справі банківськими розрахунково-платіжними документами, які є належними та допустимими доказами по справі та не оспорюються відповідачем.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає що матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів, зокрема копій меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписок по карткових рахунках які могли б підтвердити перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів за договором №9941 від 04.05.2018 року. Відсутність же в документах, які були складені під час укладання відповідачем кредитних договорів про надання фінансового кредиту, реквізитів платіжної банківської картки відповідачки унеможливлює виконання взятих кредиторами на себе зобов`язань за вказаними договорами щодо перерахування на рахунок відповідачки кредитних коштів. Зазначене свідчить про те, що позивач не довів заявлених позовних вимог, що є його, а не відповідача процесуальним обов`язком, передбаченим ст.ст. 12,13,81 ЦПК України. За позицією відповідачки виписки з відкритого на ім`я ОСОБА_1 рахунку не доводять погодження сторонами умов щодо розміру та списання відсотків. Списання в рахунок погашення відсотків здійснювалось самим АТ ««Банк кредит Дніпро», тому зарахування відповідних сум у рахунок погашення заборгованості за відсотками не можна розцінювати як визнання та погодження відповідачкою певних умов щодо розміру та порядку сплати відсотків. Оскільки АТ ««Бпнк кредит Дніпро» не доведено погодження з відповідачкою умов кредитного договору щодо розміру та порядку сплати відсотків, у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення із неї на користь банку заборгованості по відсотках в розмірі 11338.21 грн. Відповідачка заперечує сам факт укладення договору, оскільки укладення договору позики між сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором у даному випадку не підтверджується. Крім того, ОСОБА_1 вважає що заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 11338.21 грн є неспівмірною сумі кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації ( понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, тому розмір відсотків підлягає зменшенню.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ ««Банк кредит Дніпро» просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Позивач у відзиві зазначає про те, що суд першої інстанції визнав встановленими обставинами: факт укладення договору, часткове виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, безрезультатність досудового врегулювання заборгованості, тоді як доказів протилежного матеріали справи не містять, про що свідчить ухвалення заочного рішення та подальше постановлення ухвали про відмову в перегляді заочного рішення. Виписка з особового рахунку клієнта банку ( банківські виписки з розрахунку позичальника, меморіальні ордери, платіжні доручення сформовані як в електронному виді так і паперовому) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по банківським рахункам, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тому тверддення відповідачки про недоведеність виконання позивачем зобов`язання з надання кредиту є безпідставним. Нарахування відсотків за кредитом здійснювалось у відповідності до умов укладеного договору. Після ухвалення заочного рішення, банком було отримано виконавчий лист який пред`явлено до виконання. За результатами проведених виконавчих дій на користь АТ ««Банк кредит Дніпро» в межах виконавчого провадження з ОСОБА_1 була стягнута вся сума заборгованості.Узв`язку з фактичним виконанням заочного рішення суду, приватним виконавцем Чернігівської області Палігіним О.П. 31.01.2025 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, то відповідно рішення суду переглядається апеляційним судом тільки в цій частині.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 04 травня 2018 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено договір №9941 про встановлення кредитного ліміту, відповідно до умов якого банк здійснює кредитне обслуговування поточного рахунку клієнта № НОМЕР_1 , відкритого в банку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, шляхом встановлення ліміту кредитної лінії у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта на рахунку. Кредитне обслуговування рахунку здійснюється на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії на дату укладення цього договору становить 1000000,00 грн; строк дії кредитного ліміту - 12 місяців з дати встановлення кредитного ліміту.Якщо не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії Кредитного ліміту кожна із сторін в установленому в УБД порядку не заявить про припинення строку дії кредитного ліміту, строк дії кредитного ліміту продовжкється на той же строк і на тих же умовах, що визначені в цьому договорі. Продовження строку дії кредитної лінії може здійснюватись на гнобмежену кількість разів; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 48% річних; на прострочену заборгованість за кредитом - 56% річних. З пільговим періодом; розмір процентної ставки протягом пільгового періоду складає -0,01% річних. Реальна річна ставка за кредитом становить 58,89%, загальна вартість кредиту становить 1 480 428,89 грн.

Відповідно до пункту 2.3 цього договору заборгованість за цим договором погашається клієнтом шляхом зарахування обов`язкового платежу на рахунок визначений в п.1.1 цього договору з 01 по 05 число місяця, що йде через один місяць після місяця в якому був використаний кредит. Розмір обов`язкового платежу становить 5,0% від суми фактичної заборгованості за цим договором та суми нарахованих відсотків і комісій за користування кредитом станом на останній банківський день місяця, за який сплачується обов`язковий платіж (а.с.9 т.1).

Аналогічна інформація міститься в паспорті споживчого кредиту (а.с.136 т.1)

Також, 27.04.2020 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір банківського рахунку та надання додаткових послуг № РКО-10605/04052018/0551, відповідно до п. 1.1 цього договору банк здійснює обслуговування поточного рахунку, в тому числі операцій за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, відкритого на ім`я клієнта на підставі цього договору банківського рахунку (а.с.10 т.1).

На підтвердження факту надання кредиту та користування кредитними коштами банком до позовної заяви долучено виписку по особовому рахунку за період з 29.10.2018 року по 14.06.2023 року (а.с.17-135 т.1).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом у ОСОБА_1 існує заборгованість за кредитним договором №9941 від 04.05.2025 року в розмірі 22 994,89 грн та складається з заборгованості по кредиту у розмірі 11656,68 грн , заборгованості за відсотками 11338,21 грн. (а.с.12-14 т.1).

12 квітня 2023 року АТ «Банк Кредит Дніпро» звернувся з досудовою вимогою до ОСОБА_1 щодо виконання договірних зобов`язань (а.с.161-163 т.1).

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Під час розгляду справи встановлено, що кредитний договір № №9941 від 04.05.2025 року містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк їх повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін, вони підписані сторонами, сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, на момент укладення договору позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому частково виконував його умови, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.

Доводи апеляційної скарги щодо неукладення договору його сторонами спростовуються матеріалами справи, а саме наявністю власноручно підписаного ОСОБА_1 договору №9941 від 04.05.2025 року.

Однак, отримавши від банку кошти в кредит у вигляді встановленого ліміту кредитної лінії , в порушення умов виконання кредитного договору ОСОБА_1 , свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконала.

ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти, користувалася ними та протягом тривалого періоду часу частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується випискою по особовому рахунку.

Колегія суддів апеляційного суду критично відноситься до доводів апеляційної скарги щодо відсутності можливості перерахування кредитних коштів позивачем, адже ОСОБА_1 власноручно підписала Договір банківського рахунку та надання додаткових послуг № РКО-10605/04052018/0551 від 27.04.2018 року, який передбачав відкриття банком рахунку та випуск платіжної картки на ім`я відповідачки.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідачка отримала кредит за договором №9941 від 04.05.2025 року, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти в повному обсязі не повернула, тому наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11656.68 грн.

Що стосується відсотків за користування кредитними коштами, колегія суддів виходить з наступного.

Так, сторони в кредитному договорі №9941 від 04.05.2025 року погодили, що за користування кредитними коштами процентна ставка в розмірі 48% річних, на прострочену заборгованість за кредитом - 56% річних. Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Тому, наявні правові підстави для стягнення не тільки тіла кредиту, а також заборгованість за нарахованими відсотками.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, нарахування відсотків на кредит проводилося до 12.06.2023 року. З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір заборгованості за відсотками за період з 04.05.2028 року по до 12.06.2023 року становить 11338.21 грн.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Матеріали справи свідчать про те, що 12.04.2023 року АТ «Банк Кредит Дніпро» звернувся з досудовою вимогою до ОСОБА_1 щодо виконання договірних зобов`язань протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги. За даними сервісу ПАТ «Укрпошти» відправлення за № 434 було прийняте до відправки 18.04.2023 року та повернуто за зворотною адресою 20.05.2025 року за закінченням терміну зберігання. ( а.с.162-163 т.1)

Враховуючи те, що позивач скористався своїм правом вимагати дострокового повернення кредиту, тобто змінив строк кредитування, тому заборгованість за відсотками за кредитним договором №9941 від 04.05.2025 року підлягає розрахунку станом на 18.05.2023 року, тобто на 31 календарний день з дати відправлення позичальниці повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту.

Схожий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 755/15628/14-ц (провадження № 61-16837св24).

Отже, виходячи з того, що строк кредитування за кредитним договором №9941 від 04.05.2018 року закінчився 17 травня 2023 року, тому з цього часу кредитор не мав підстав здійснювати нарахування відсотків передбачених умовами договору.

За таких обставин, оскільки строк кредитування за вказаним кредитним договором закінчено 17 травня 2023 року, у позивача було відсутнє право нараховувати відсотки за користування кредитом починаючи з 18 травня 2023 року, тому вимоги позивача про стягнення таких відсотків, нарахованих з 18 травня 2023 року, є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Після цих дат права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» підлягає заборгованість за відсотками за період з 04.05.2018 року по 17.05.2023 року в розмірі 10922.40 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 р. у справі N 903/602/24 прийшла до висновку про необхідність конкретизувати правовий висновок, викладений в її постанові від 18 березня 2020 року у справі N 902/417/18 (провадження N 12-79гс19) та зазначити, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником.

Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

Отже доводи апеляційної скарги щодо встановлення розміру відсотків які є неспівмірними сумі кредиту, що суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації ( понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, тому підлягають зменшенню з посиланнями на правовий висновок Верховного суду викладений у постанові від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 є недоречними, оскільки зазначений висновок зроблений не у подібних правовідносинах.

За таких обставин заочне рішення суду підлягає зміні в частині визначеної до стягнення суми кредитної заборгованості, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково на 98.19%, тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2635.42 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро».

Апеляційну скаргу задоволено частково на 1,81%, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 72.87 грн підлягає стягненню з Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_1 ..

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2024 року в частині визначеного до стягненя з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» розміру заборгованості за кредитом та судового збору змінити, зменшивши розмір визначеної до стягнення суми кредитної заборгованості з 22994,89 грн до 22579.08 грн та судового збору з 2684 грн до 2635.42 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 32, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 72.87 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: