Справа № 204/6827/25
Провадження № 2/204/3479/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участі секретаря судового засідання Єрмак Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

У С Т А Н О В И В:

26 червня 2025 року позивач ОСОБА_1 , через представника, звернувся до суду із позовом до ПАТ «НАСК «Оранта`із вимогою про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди у сумі 18 538 гривень 47 копійок страхового відшкодування та 2 760 гривень витрат на експертизу (а. с. 1-8).

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 18 березня 2024 року в м. Дніпрі на вул. Титова, 30, в районі електроопори № 431 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Fiat Doblo Panorama», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в наслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача та чим останньому завдані матеріальні збитки. Зазначено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Fiat Doblo Panorama», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно поліса ОСЦПВВНТЗ № АТ/003731692, який діяв на дату дорожньо-транспортної пригоди. Вказано, що вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року, справа № 204/2832/24. 20 березня 2024 року представник ОСОБА_1 направив на електронну пошту ПАТ «НАСК ОРАНТА» завірені електронно-цифровим підписом повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву на виплату страхового відшкодування, запрошення на проведення експертизи та весь необхідний пакет документів. 09 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 направив на електронну пошту ПАТ «НАСК ОРАНТА» завірені електронно-цифровим підписом рахунок з СТО ФОП ОСОБА_3 , виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФОП ОСОБА_3 , витяг з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_3 17 травня 2024 року відповідачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 31 116 гривень 65 копійок на рахунок СТО, при цьому не узгодивши його розмір з позивачем. Зазначено, що 29 травня 2024 року представник позивача направив до НБУ скаргу щодо недоплати страхового відшкодування. Листом від 10 червня 2024 року Національний банк України повідомив, що страховик виплатив страхове відшкодування в розмірі 31 116 гривень 65 копійок. Розмір страхового відшкодування страховиком розраховано на підставі звіту № 70-D/14/10 від 16 квітня 2024 року, складеного ТОВ «Аварком консалтинг». Вказано, що 29 травня 2024 року представник ОСОБА_1 направив на адресу ПАТ «НАСК ОРАНТА» запит-вимогу стосовно надання документів на підставі яких встановлювався розмір заподіяної шкоди та вимогу щодо доплати страхового відшкодування на підставі висновку експерта Дроздова Ю.В. № 0404/24 від 02 квітня 2024 року, складеного на замовлення позивача. Натомість, ПАТ «НАСК ОРАНТА» відповідь на запит не надала, доплату страхового відшкодування не здійснила. Позивач не був ознайомлений із звітом ТОВ «Аварком консалтинг» № 70-D/14/10 від 16 квітня 2024 року, тому не міг висловити своїх зауваження та заперечення до вказаного звіту. Натомість, позивач, через свого представника звернувся до судового експерта Дроздова Ю.В. для встановлення розміру збитку заподіяного в результаті пошкодження його автомобіля, який особисто оглядав транспортний засіб та склав висновок, який відповідає вимог ст. 106 ЦПК України. Згідно висновку експерта Дроздова Ю.В. № 0404/24 від 02 квітня 2024 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, автомобіль «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 49 655 гривень 12 копійок. Тому, оскільки ПАТ «НАСК ОРАНТА» позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 31 116 гривень 65 копійок, то вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця недоплаченого страхового відшкодування у сумі 18 583 гривні 47 копійок, разом із витратами на оплату послуг експерта у сумі 2 760 гривень.

Ухвалою суду від 02 липня 2025 року у справі відкрито спрощено позовне провадження з викликом сторін (а. с. 68), копія якої надіслана учасникам справи 02 липня 2025 року за вихідним № 16145/25-вих/2/204/3479/25 (а. с. 69).

21 липня 2025 року на адресу суду надійшов відзив представниці відповідача Бабіч Н.А. (а. с. 94-96), в якому вона позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує.

В обґрунтування відзиву зазначає, що при розрахунку розміру страхового відшкодування бралися до уваги результати проведеного огляду від 21 березня 2024 року пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , а також положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, пунктом 7.38 якої визначено, що значення Ез (коефіцієнту фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років для інших легкових КТЗ. Оскільки строк експлуатації пошкодженого транспортного засобу засіб «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 перевищує 7 років, то значення Ез застосовується на загальних підставах і становить 70%. Вказано, що відповідно Звіту № 70-D/14/10 від 16 квітня 2024 року матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок пошкодження при ДТП від 18 березня 2024 року, з урахуванням зносу, складає 31 116 гривень 65 копійок. Згідно зі страховим актом № ОЦВ-24-04-5123/1 та відповідно до поданої заяви про страхове відшкодування, НАСК «ОРАНТА» 17 травня 2024 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 31 116 гривень 65 копійок на рахунок ФОП ОСОБА_3 . Звертає увагу суду на те, що висновок експерта № 0404/24 складений 02 квітня 2024 року експертом ОСОБА_4 , датується значно раніше дати складання Звіту ТОВ «Аварком Консалтинг» який складено 16 квітня 2024 року на замовлення Страховика, що виключає необхідність у позивача замовлення та проведення незалежної експертизи зі встановлення матеріального збитку, завданого позивачеві в силу п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказує, що зазначений висновок є належним доказом у справі з визначення вірної вартості матеріального збитку, однак вважає, що цей висновок судового експерта не може бути доказом у даній справі з тих підстав, що складений 02 квітня 2025 року, тобто, значно раніше ніж Звіт ТОВ «Аварком Консалтинг» за замовленням страхової компанії для визначення розміру страхового відшкодування та на момент складання такого висновку експертом Дроздовим Ю.В. Страховиком ще розмір страхової виплати не визначався. При цьому, зазначає, що позивач не звертався до ПАТ «НАСК «Оранта» щодо проведення додаткового огляду автомобіля у зв`язку з прихованими недоліками, а самостійно замовив звіт про оцінку вартості матеріального збитку в не передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спосіб. Вважає, що внаслідок того, що авто відремонтовано на дату подачі до суду та продано, проведення експертизи для визначення суми збитку неможливо. Водночас, представник позивача вимагає доплати саме до суми збитку, як за невідремонтований автомобіль, а не відновлювального ремонту, в той час як до суми збитку додано суму ПДВ 20% на запасні частини. Вважає, що вимога стягнути суму збитку з ПДВ є незаконною, тому не може бути задоволена. Стверджує, що страховик виплатив оцінену шкоду за невідремонтований автомобіль, натомість позивач вимагає ту ж саму шкоду, але вже за відремонтоване авто, і ця обставина є визначальною. З цих підстав, прохає суду у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

24 липня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь представника позивача адвоката Демарчука М.В. на відзив (а. с. 100-102), в яких він вважає заперечення представниці відповідача необґрунтованими та такими, що не спростовують законність позовних вимог.

В обґрунтування відповіді на відзив зазначає, що відповідач не надає розрахунку заподіяної шкоди, на підставі якого була здійснена виплата страхового відшкодування, тобто не надає жодних доказів, які б підтверджували розрахунок розміру заподіяної шкоди. Крім того, вказує на те, що відповідач у досудовому порядку проігнорував запит позивача доплатити страхове відшкодування, тому позичав був вимушений звернутися з вказаним позовом до суду, на підтвердження чого надав висновок експерта ОСОБА_4 , який повідомлений про кримінальну відповідальність, особисто оглядав автомобіль позивача та складав розрахунок розміру заподіяної шкоди, а відтак є належним доказом у справі. При цьому, зазначає, що відповідач жодним чином не спростовує вказаного висновку експерта, а намагається перекрутити фактичні обставини справи. Стверджує, що позовні вимоги ґрунтуються на висновку експерта Дроздова Ю.В. № 0404/24 від 02 квітня 2024 року, на підставі якого позивач прохає суд стягнути саме розмір оціненої шкоди, що встановлена у висновку експерта, а не вартість ремонту. Вказує, що сума недоплаченого страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача є різницею сум вартості завданого позивачу матеріального збитку та фактично виплаченого страхового відшкодування, що становить 18 538 гривень 47 копійок. Звертає увагу на те, що відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування з урахуванням ПДВ, але із заявами про повернення помилково сплаченого ПДВ він до позивача не звертався, а тому вважає його поведінку суперечливою, тим більше, що позивачем направлявся на адресу відповідача витяг з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_3 . Стверджує, що позивач не прохає суд стягнути з відповідача реальні збитки для відновлення автомобіля, а його вимоги ґрунтуються виключно на недоплаті оціненої шкоди, яка встановлена у висновку експерта Дроздова Ю.В. № 0404/24 від 02 квітня 2024 року. Тому прохає суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

29 серпня 2025 року на адресу суду надійшли додаткові поясненні представниці відповідача Бабіч Н.А. (а. с. 104-105), в яких вона зазначає про те, що з технічних причин до відзиву не завантажилася незалежна експертиза, замовлена відповідачем у ТОВ «Аварком Консалтинг», яку провів суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_5 , який має вищу освіту та відповідну кваліфікацію за фахом. Вказує, що Звітом ТОВ «Аварком Консалтинг» встановлено, що вартість матеріального збитку завдано власнику майна «VOLKSWAGEN GOLF», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2013 року випуску, складає 31 116 гривень 65 копійок, з ПДВ на запасні частини та матеріали, а вартість матеріального збитку 27 068 гривень 04 копійки, без ПДВ на запасні частини та матеріали. Натомість, висновком експерта Дроздова Ю.В. № 0404/24 від 02 квітня 2024 року встановлено суму збитку у розмірі 49 655 гривень 12 копійок, з ПДВ 20% на нові запчастини, матеріали кріплення, матеріали додаткових, а вартість ремонту без ПДВ 44 978 гривень 53 копійки. Водночас, позивач звернувся до суду з позовом про відшкодуванням фактичних витрат на ремонт, додавши до позову Рахунок № 017 від 01 квітня 2024 року ФОП « ОСОБА_3 », а відтак вважає, що стягнення ПДВ зі Страховика буде таким, що порушує Закон. Крім того, вважаємо, що замовна позивачем експертиза викликає сумніви ще й з тої причини, що для ФОП ОСОБА_6 , представником якого є адвокат Демарчук М.В., судовим експертом Дроздовим Ю.В. зроблена значна знижка, причина якої зрозуміла.

17 вересня 2025 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника позивача адвоката Демарчука М.В. (а. с. 131-133, 134-136), в яких він зазначає про те, що відповідачем надано докази (висновок оцінювача) суду із пропущенням строків. Крім того, зазначає, що вказаний звіт не містить ані підпису, ані печатки, ані документів, які б підтверджували кваліфікацію оцінювача ОСОБА_5 , а відтак він не може бути належним доказом у справі. Разом з цим, вказує на те, що оцінювач ОСОБА_5 суттєво занизив вартість деяких деталей, вказавши вартість їх аналогів, чим допустив порушення пунктів 8.5.10, 8.5.11 Методики товарознавчої експертизи, бо, по-перше, не вказав чому він проігнорував відомості стосовно вартості запасних частин із довідкових даних, а саме рекомендованого джерела (програми Audatex), а по-друге, не зазначив/долучив вартість запасних частин з посиланням на URL-адреси, що взагалі ставить під сумнів визначену ним вартість запчастин. Також, зазначає про те, що оцінювач ОСОБА_5 суттєво знизив години фарбування та лакофарбовий матеріал, що в свою чергу також знизило розмір заподіяної шкоди. Вважає, що в даному випадку, поведінка відповідача є суперечливою, оскільки в досудовому порядку він достеменно знаючи, що ФОП ОСОБА_3 не є платником ПДВ, визнавав правомірність сплати страхового відшкодування саме з ПДВ. Оскільки, автомобіль Позивача відремонтовано на СТО, то відсутні підстави для утримання ПДВ. Тому прохає суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача - адвокат Демарчук М.В., в судове засіданні не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав суд їх задовольнити (а. с. 138).

Представниця відповідача в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 130), причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали позовної заяви, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247 ЦПК України, ухвалив рішення без фіксування судового процесу технічними засобами.

Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року (у справі № 204/2832/24), ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с. 18).

Із вказаної постанови вбачається, що 18 березня 2024 року о 08 годині 47 хвилин, у м. Дніпрі по вул. Титова, 30, в районі електроопори № 431, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Fiat Doblo Panorama», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , при виїзді з прилеглої території не надав перевагу в русі транспортному засобу «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по вул. Титова, та скоїв з ним зіткнення, чим Порушив вимоги п. 10.2 ПДР. При дорожньо-транспортній пригоді транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Fiat Doblo Panorama», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ АТ/003731692 (а. с. 19).

20 березня 2024 року представником позивачки подано повідомлення про подію, яка має ознаки страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування (а. с. 7-8 та на звороті).

17 травня 2024 року відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 31 116 гривень 65 копійок (а. с. 20).

29 травня 2024 року позивач звернувся до НБУ зі скаргою щодо недоплати страхового відшкодування (а. с. 50-53).

10 червня 2024 року НБУ листом № 14-0004/44389(а. с. 54-55) повідомив позивача про те, що страховиком виплачено страхове відшкодування у розмірі 31 116 гривень 65 копійок, при цьому вказано, що розмір страхового відшкодування останнім розраховано на підставі звіту № 70-D/14/10 від 16 квітня 2024 року, складеного ТОВ «Аварком Консалтинг» однак, копії документів, на підставі яких було визначено розмір заподіяної шкоди, НБУ не направив.

02 квітня 2024 року судовим експертом Дроздовим Ю.В. за заявою представника позивача проведено товарознавчу експертизу по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 0404/24 (а. с. 21-48), за яким вартість матеріального збитку, заподіяної власнику КТЗ «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 49 655 гривень 12 копійок; ринкова вартість КТЗ 402 448 гривень 50 копійок; вартість відновлювального ремонту КТЗ 111 035 гривень 36 копійок; ВТВ не розраховується, так як строк експлуатації КТЗ перевищує 7 років.

Вартість експертних послуг становить 2 760 гривень (а. с. 49).

16 квітня 2024 року ТОВ «Аварком Консалтинг», оцінювачем ОСОБА_5 , на замовлення НАСК «Оранта», складено звіт № 70-D/14/10 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу (а. с. 107-119).

З указаного звіту вбачається, що вартість (розмір) матеріального збитку становить 31 116 гривень 65 копійок, з ПДВ на запасні частини та матеріали та, 27 068 гривень 04 копійки, без ПДВ на запасні частини та матеріали (а. с. 107-119).

17 травня 2024 року відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 31 116 гривень 65 копійок (а. с. 20).

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Нормою ч. 3 ст. 988 ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Приписами ч. 1 ст. 990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката).

Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктами 1.4, 1.7 ст. 1 цього Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено те, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Приписами ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року, що ухвалена у справі № 204/2832/24, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Крім того, вказаною постановою суду встановлено факт дорожньо-транспортної пригоди, який сторонами у справі не оспорюється, а тому окремому встановленню та доказуванню не підлягає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), підстав відступати від яких суд не вбачає.

Відповідно до вимог п. 8.2 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, то вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження.

Якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію ТЗ з місця ДТП.

Для повного відшкодування завданої шкоди і страховиком, і винним водієм судам необхідно встановити ринкову вартість автомобіля до ДТП та вартість деталей, вузлів та агрегатів фізично знищеного ТЗ після ДТП.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 1 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 337/5881/14-ц (провадження № 61-1586св18), від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц (провадження № 61-5059св18), від 4 квітня 2018 року у справі № 758/8578/15-ц (провадження № 61-8962св18), від 18 квітня 2018 року у справі № 361/3094/15-ц (провадження № 61-700св18), від 13 червня 2018 року у справі № 444/577/16-ц (провадження № 61-6285св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 343/2372/15-ц (провадження № 61-8947св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 466/7010/16 (провадження № 61-7447 св18), від 18 грудня 2018 року у справі № 524/561/16-ц (провадження № 61-21355св18), від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц (провадження № 61-31609св18).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а сторонами не оспорено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не перевищує ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження.

Так, на підтвердження вказаного сторонами надано: позивачем висновок товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ № 0404/24 від 02 квітня 2024 року (судового експерта Дроздова Ю.В.), а відповідачем звіт № 70-D/14/10 від 16 квітня 2024 року ТОВ «Аварком Консалтинг», оцінювача ОСОБА_5 .

Приписами ч. 1 ст. 106 ЦПК України визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Отже, експерти мають бути обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Такий висновок, узгоджується з позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19).

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги звіт № 70-D/14/10 від 16 квітня 2024 року ТОВ «Аварком Консалтинг», оцінювача ОСОБА_5 , оскільки оцінювач не повідомлений про кримінальну відповідальність. Більш того, вказаний звіт не містить ані підпису оцінювача, ані його печатки, ані відомостей про те, звідки останнім взято інформацію про вартість запасних частин, в тому числі їх аналогів.

Натомість висновок експерта Дроздова Ю.В. про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 0404/24 від 02 квітня 2024 року, суд вважає належним доказом у справі, оскільки експерт Дроздов Ю.В. повідомлений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України (а. с. 21).

Разом з цим, суд зазначає про те, що приписами ст. 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17 зазначено, що відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна.

Приписами ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що суб`єктом оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

Відповідно до відомостей Державного реєстру «Суб`єкти оціночної діяльності» (https://www.spfu.gov.ua/ua/list/spf-estimate-registers- subjects.html?region=0&legal_entity=%D0%B0%D0%B2%D0%B0%D1%80%D0%BA%D0%BE%D0%BC) ТОВ «Аварком Консалтинг», керівник ОСОБА_5 , зареєстрований, як суб`єкт оціночної діяльності за сертифікатом № 166/21 від 04 березня 2021 року.

Так, суд зазначає, про те, що оцінювачем ОСОБА_5 у вказаному звіті у «Переліку обмежень у використанні результатів» зазначено, що вартість запасних частин скорегована на підставі пунктів 7.12, 7.53.12, 8.5.10, 8.5.11 Методики.

Натомість, відповідно до вимог п. 8.5.10 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів дані про вартість складових частин КТЗ, які підлягають заміні, беруть відповідно до додатка 6, інформаційного забезпечення від виробника КТЗ, а також інших джерел, які містять у собі необхідну інформацію щодо оригінальних складників.

Згідно з вимогами п. 8.5.11 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, до оригінальних складових частин належать: складові, які поставляє виробник КТЗ до своєї сервісної мережі пунктів технічного обслуговування та гарантійного ремонту або уповноважених ним суб`єктів підприємницької діяльності; складові, які поставляє виробник складових частин виробнику КТЗ, який їх продає, зокрема своїм дистриб`юторам; складові, які не поставляють відповідному виробнику КТЗ, проте виготовляють згідно з технічними умовами і виробничими стандартами виробника КТЗ. Пріоритетними є дані про вартість складових частин, які поставляє виробник КТЗ у мережу своїх офіційних дилерів у регіоні.

В свою чергу, пунктом 7.12 Методики товарознавчої експертизи для визначення вартості КТЗ, його складників, а також для складання калькуляції відновлювального ремонту у виняткових випадках (за відсутності необхідних довідкових даних) допускається використання відповідних вартісних даних аналогічних КТЗ.

З вказаного вбачається, що аналоги запчастин можна використовувати лише у виняткових випадках, зокрема, якщо відсутні необхідні довідкові дані.

Водночас, у вказаному звіті оцінювач ОСОБА_5 не вказав, чому він не використав відомості стосовно вартості оригінальних запасних частин із довідкових даних, зокрема з рекомендованого джерела, яке міститься в додатку № 6 до Методики, а саме ліцензійної програми «Audatex».

Сам по собі звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором, а тому він не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17.

З огляду на викладене, суд критично ставиться до висновку ТОВ «Аварком Консалтинг» оцінювача ОСОБА_5 , викладеному у звіті № 70-D/14/10 від 16 квітня 2024 року про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, та не бере його до уваги, оскільки він складений із порушенням пунктів 8.5.10, 8.5.11 Методики товарознавчої експертизи.

Відповідно до висновку експерта Дроздова Ю.В. про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 0404/24 від 02 квітня 2024 року, за яким вартість матеріального збитку, заподіяної власнику КТЗ «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 49 655 гривень 12 копійок; ринкова вартість КТЗ 402 448 гривень 50 копійок; вартість відновлювального ремонту КТЗ 111 035 гривень 36 копійок; ВТВ не розраховується, оскільки строк експлуатації КТЗ перевищує 7 років.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних с у передбачених цим Кодексом випадках.

Розмір завданого майнового збитку позивачем розраховано відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на суму 160000 гривень, франшиза 0 гривень, а вартість матеріального збитку, заподіяної власнику КТЗ «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 49 655 гривень 12 копійок, натомість, страхове відшкодування позивачу виплачено у розмірі 31 116 гривень 65 копійок, то з відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 18 538 гривень 47 копійок, виходячи із розрахунку 49655,12-31116,65-0.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги позивача слід задовольнити, стягнувши на його користь з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» недоплачене страхове відшкодування в розмірі 18 538 гривень 47 копійок.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Приписами ч. ч. 6, 7 ст.139 ЦПК України визначено, що розмір витрат, зокрема, на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірними зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Нормами ч. 5 ст. 139 ЦПК України визначено, що у випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно такої сторони в межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у судового експерта Дроздова Ю.В. було замовлено висновок експерта № 0404/24 від 02 квітня 2024 року (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ), вартість якого складає 2 760 гривень, та яка ним сплачена, підтвердженням чого є платіжна інструкція 0.0..1 від 12 квітня 2024 року (а. с. 49).

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позов ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК Оранта» із вимогою стягнення відшкодування матеріальної шкоди, задоволено, факт понесення витрат на оплату експертних послуг у заявленому розмірі позивачем доведено, а не співмірність цих витрат відповідачем не спростовано, суд доходить висновку, що ці вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених позивачем витрат на оплату експертних послуг у розмірі 2 760 гривень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект. Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам.

У справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (№ 19336/04) Європейський суд з прав людини вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції.

Не зважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа, № 30210/96).

ЄСПЛ, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, у рішеннях від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) зазначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір, у разі задоволення позову, покладається на відповідача.

При зверненні до суду з вказаною позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок, через що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354-355 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д; ) про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства «Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 18 538 (вісімнадцять тисяч п`ятсот тридцять вісім) гривень 47 (сорок сім) копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 судові витрати на проведення експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку у сумі 2 760 (дві тисячі сімсот шістдесят) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна