Справа № 149/2831/25
Провадження №2/149/1181/25
Номер рядка звіту 60
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.10.2025 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику справу за позовом ОСОБА_1 до Війтівецької сільської ради про визнання права на земельну частку(пай),

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Війтівецької сільської ради та просить визнати за ним право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Мар`янівське» села Мар`янівка Хмільницького району Вінницької області, розміром 2,50 в умовних кадастрових гектарах, яке належало ОСОБА_2 відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0398741.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 до успадкування залишилося її право на земельну частку (пай) в КСП «Мар`янівське» с. Мар`янівка Хмільницького району Вінницької області, розміром 2,50 в умовних кадастрових гектарах, яке їй належало відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0398741. Спадщину після смерті ОСОБА_2 фактично прийняла її сестра - ОСОБА_3 , оскільки проживала разом із нею по АДРЕСА_1 , а після її смерті вступила у володіння та управління її спадковим майном. Згодом, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 також померла. Спадщину після її смерті прийнято вже мною, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03 квітня 2018 року.

Разом з тим, оформити у спадщину в нотаріальному порядку право на земельну частку (пай) в КСП «Мар`янівське» с. Мар`янівка Хмільницького району Вінницької області, розміром 2,50 в умовних кадастрових гектарах, яке належало ОСОБА_2 , та яке було фактично успадковане ОСОБА_3 не виявилось можливим через те, що ОСОБА_3 за життя так і не оформила своє право на зазначену земельну частку (пай).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02.07.2025 року у справі №149/371/25 було встановлено факти: що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її сестри - ОСОБА_2 , яка проживала в селі Лісогірка Хмільницького району Вінницької області та померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ; що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала однією сім"єю з ОСОБА_1 у належному йому будинку по АДРЕСА_1 , а саме з 2011 року та по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Однак, після встановлення вищезазначених юридичних фактів, оформити спадщину в нотаріальному порядку право на земельну частку (пай) в КСП «Мар`янівське» с. Мар`янівка Хмільницького району Вінницької області, розміром 2,50 в умовних кадастрових гектарах, яке належало ОСОБА_2 та яке було успадковане ОСОБА_3 знову ж таки не виявилось можливим через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно (сертифікату на право на земельну частку (пай).

За таких обставин, позивач вимушений звертатися до суду за захистом своїх прав на частину спадкового майна після смерті ОСОБА_3 ..

Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задоволити.

Ухвалою судді від 08.09.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 08.10.2025 закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд.

В судове засідання сторони не з"явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги пітримує.

Причини неявки представника Війтівецької сільської ради не відомі, клопотань, відзиву не надходило.

Суд встановив наступні обставини.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (копія на а.с. 5) підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після її смерті залишилось спадкове майно до складу якого входить право на земельну частку (пай) в КСП «Мар`янівське» с. Мар`янівка Хмільницького району Вінницької області, розміром 2,50 в умовних кадастрових гектарах, яке їй належало відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0398741 (копія на а.с.6).

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (копія на а.с. 7) підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.04.2018 (копія на а.с. 8) ОСОБА_4 успадкував після смерті ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2, 3444 га, кадастровий номер :04:003:0054.

Згідно довідки Війтівецької сільської ради № 144 від 12.12.2024 (а.с. 14) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка проживала по АДРЕСА_1 та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Власної сім?ї та дітей не мала. Разом з нею проживала її сестра - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане також підтверджується Витягами з погосподарської книги за 1986-1990, 2001-2005 р.р. (а.с. 17-19).

Згідно довідки Війтівецької сільської ради № 145 від 12.12.2024 (а.с. 15) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею на момент її смерті за вказаною вище адресою була зареєстрована сестра - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно довідки Війтівецької сільської ради № 146 від 12.12.2024 (а.с. 16) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з весни 2011 року та до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала однією сім`єю із ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . Залишила заповіт на своє майно на ім`я ОСОБА_1 , який здійснював за нею догляд. Власної сім`ї та дітей не мала.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 липня 2025 року у справі № 149/371/25 було встановлено факти: що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її сестри - ОСОБА_2 , яка проживала в селі Лісогірка Хмільницького району Вінницької області та померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ; що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала однією сім`єю з ОСОБА_1 у належному їй будинку по АДРЕСА_1 , а саме з 2011 року та по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5 .( коп.а.с.11-13).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі приватним нотаріусом ОСОБА_5 заведено спадкову справу 361512750 після смерті ОСОБА_3 та видано ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину №62321815 на земельну ділянку площею 2, 3444 га, кадастровий номер :04:003:0054, що також підтверджується витягом з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію права власності (коп.а.с.9,10).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 631/1153/13-ц (провадження № 61-26750св18) зазначено, що «згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась».

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ст. 548 ЦК УРСР).

Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з п. 5 цього Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Згідно з п. 17 розділу X Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Як передбачено ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із п. 2 вказаного Указу членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За правилами Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» моментом виникнення права на земельну частку (пай) є момент виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Захист прав на отримання земельних часток (паїв) при втраті сертифікату на земельну частку (пай) за аналогією закону здійснюється в порядку ст. 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності - шляхом пред`явлення позову про визнання права на земельну частку (пай).

Таким чином, право позивача за земельну частку (пай) знайшло підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки останній прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , проте отримати свідоцтво про право на спадщину не може у зв"язку з втратою оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимо, та визнання за позивачем права власності на земельну частку (пай).

На підставі наведеного ст.ст. 524, 525, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 78, 89, 259, 263, 265, 352 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Мар?янівське» села Мар?янівка Хмільницького району Вінницької області, розміром 2,50 в умовних кадастрових гектарах, яке належало ОСОБА_2 відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН N? 0398741.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Марина РОБАК