Справа № 182/895/25
Провадження № 2/0182/1027/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.10.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовом Дніпропетровського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Дніпропетровський обласний центр зайнятості звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить суд:

-стягнути на свою користь з ОСОБА_1 кошти у розмірі 15745,06 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 перебувала на обліку в центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю протягом двох періодів:

1. ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського міськрайонного центру зайнятості 25.02.2019 р. в пошуку роботи, наказом від 25.02.2019 р. №190225 їй було надано статус безробітного відповідно до ч.1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року №5067-VI у редакції чинній на момент перебування особи на обліку.

Наказом від 04.03.2019 р. №НТ 190304 ОСОБА_1 відповідно до ст.ст.22,23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 р. №1533-ІІІ у редакції чинній на момент перебування особи на обліку, було призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю протягом 360 календарних днів, починаючи з 04.03.2019 р., тобто виплата допомоги по безробіттю була призначена на період з 04.03.2019 р. по 26.02.2020 р.

Наказом від 02.07.2019 р. №НТ 190702 ОСОБА_1 з 01.07.2019 р. припинено виплату допомоги по безробіттю та реєстрацію безробітного у зв`язку з працевлаштуванням особи.

2. ОСОБА_1 звернулась до Нікопольської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості 02.04.2024 р. шляхом надсилання заяв про надання статусу безробітного та отримання фінансової допомоги по безробіттю на порталі ДІЯ.

Наказом від 02.04.2024 р. №НТ 240402 особі було:

-поновлено статус безробітного відповідно до п.34 Порядку реєстрації перереєстрації зареєстрованих безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2023 р. № 446.

-поновлено допомогу по безробіттю відповідно до п.22 Порядку надання допомоги по безробіттю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 червня 2022 р. №735.

-скорочено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з недотриманням рекомендацій щодо сприяння у працевлаштування з 02.04.2024 р. по 14.04.2024 р.

Наказом від 15.04.2024 р. №НТ 240415 ОСОБА_1 відповідно до ст.22 Закону №1533-ІІІ було розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю починаючи з 15.04.2024 р.

Наказом від 07.06.2024 р. №НТ 240607 ОСОБА_1 з 07.06.2024 р. припинено виплату допомоги по безробіттю та реєстрацію безробітного у зв`язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийняте рішення про надання їй статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення.

Наказом від 07.06.2024 р. №НТ 240607 прийнято рішення про повернення коштів, незаконно отриманих як допомога по безробіттю, в сумі 11824,18 грн. за період з 04.03.2019 р. по 01.07.2019 р. у встановленому порядку відповідно до ч.3 ст.36 Закону №1533-ІІІ.

Наказом від 11.06.2024 р. №НТ 240611 прийнято рішення про повернення коштів, незаконно отриманих як допомога по безробіттю, в сумі 8312,26 грн. за період з 15.04.2024 р. по 06.06.2024 р. у встановленому порядку відповідно до ч.3 ст.36 Закону №1533-ІІІ.

21.05.2024 р. за результатами верифікації в базі ЄІАС отримано інформацію щодо ОСОБА_1 про проведення автоматичної перевірки шляхом обміну даними з ПФУ, згідно якої системою було виявлено порушення, а саме: за особою зареєстровано статус ФОП, дата реєстрації ФОП 22.01.2002 р., дата закриття ФОП відсутня (дата отримання даних ЄДР 10.05.2024 р.).

Після виявлення порушення для проведення розслідування страхового випадку за фактом зайнятості особи в період перебування на обліку як безробітного Нікопольською філією ДОЦЗ до виконавчого комітету Нікопольської міської ради було направлено запит для підтвердження факту реєстрації ФОП за особою та відсутності дати припинення ФОП. Після отримання 06.06.2024 р. відповіді виконавчого комітету Нікопольської міської ради та підтвердження факту діючого статусу ФОП та відсутності дати припинення ФОП ОСОБА_1 , було проведено розслідування страхового випадку, про що складено акт розслідування №43 від 07.06.2024 р., та прийнято рішення про відшкодування коштів, незаконно отриманих як допомога по безробіттю згідно наказу №183 від 07.06.2024 р.

Оскільки дата реєстрації ФОП 22.01.2002 р., то допомога по безробіттю, виплачена ОСОБА_1 за період перебування на обліку в 2019 р. та 2024 р., була отримана особою незаконно. Інформація, отримана в базі служби зайнятості ЄІАС за результатами автоматичної верифікації, була недоступна в 2019 році, оскільки можливість верифікації даних при обміні даними з ПФУ та державними реєстрами в базі ЄІАС з`явилась тільки з 2021 року. А оскільки особа приховала від служби зайнятості факт наявності в неї статусу ФОП, то в 2019 році дізнатись про це було неможливо. Дніпропетровський обласний центр зайнятості дізнався про цей факт лише під час здійснення верифікації моніторингу достовірності інформації при повторному зверненні ОСОБА_1 до служби зайнятості в 2024 р. Тоді і було встановлено факт реєстрації особи як суб`єкта підприємницької діяльності.

Актом розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №43 від 07.06.2024 р. було встановлено факт зайнятості особи ОСОБА_1 в період перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітного згідно даних з ЄДР особа має статус ФОП, а тому відноситься до зайнятого населення та не мала права на отримання допомоги по безробіттю.

За період з 04.03.2019 по 01.07.2019 р. ОСОБА_1 було нараховано та виплачено допомогу по безробіттю на загальну суму 11824,18 грн.

За період з 15.04.2024 р. по 06.06.2024 р. ОСОБА_1 було нараховано допомогу по безробіттю на загальну суму 8312,26 грн.

З метою уникнення збільшення дебіторської заборгованості з відомості виплат було вилучено кошти в сумі 4391,38 грн., нараховані за період з 10.05.2024 р. по 06.06.2024 р. та не перераховані на банківський рахунок ОСОБА_1 . Тобто особою було отримано допомогу по безробіттю в сумі 3920,88 грн. за період з 15.04.2024 р. по 09.05.2024 р.

Після цього загальна заборгованість за обидва періоди перебування на обліку складає 11824,18 грн.+3920,88 грн.=15745,06 грн.

ОСОБА_1 приховала від центру зайнятості той факт, що вона зареєстрована в Єдиному державному реєстрі як фізична особа-підприємець, а тому як зайняте населення не мала права мати статус безробітного, перебувати на обліку в центрі зайнятості як безробітний та отримувати допомогу по безробіттю відповідно до ст.4, ст.43 Закону №5067-VI.

Після отримання заяви про надання статусу безробітного від особи в ДІЯ спеціаліст центру зайнятості зв`язується з особою за телефонним номером вказаним у заяві, з метою додаткових роз`яснень. Так, в телефонному режимі спеціалістом центру зайнятості ОСОБА_1 була ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг. При поданні заяви про надання статусу безробітного в ДІЇ особа, підписуючи таку заяву, заповнює електронну форму, в якій підтверджує, що не є фізичною-особою підприємцем. Тільки в такому випадку система пропускає таку заяву далі для опрацювання спеціалістом служби зайнятості. Також ОСОБА_1 підтвердила, що через відсутність роботи не має заробітку або інших доходів, не забезпечує себе роботою самостійно та зобов`язується інформувати центр зайнятості про обставини, що впливають на припинення реєстрації безробітного, у разі необхідності та відповідно до законодавства повертати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг. Жодного разу за весь час перебування на обліку ОСОБА_1 не відвідала центр зайнятості, все спілкування відбувалось тільки в телефонному режимі.

Таким чином, ОСОБА_1 , перебуваючи на обліку в центрі зайнятості, порушила вимоги п.2 ст.36 Закону №1533-ІІІ. Отже, ОСОБА_1 незаконно отримала допомогу по безробіттю в розмірі 15745,06 грн., що є коштами Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Після виявлення порушення, а саме факту реєстрації ФОП ОСОБА_1 , її в телефонному режимі було ознайомлено з цією інформацією та повідомлено про те, що згідно законодавства особа не може мати статус безробітної та отримувати допомогу по безробіттю, якщо вона зареєстрована як ФОП, оскільки вона відноситься до зайнятого населення. ОСОБА_1 не погодилась з цим твердженням, тому спеціаліст центру зайнятості порадила їй звернутись до державного реєстратора з метою з`ясування ситуації, на що особа відповіла, що це помилка, вона не має статусу ФОП і цим питанням займатись не буде. З претензією не згодна, повертати кошти добровільно відмовилась.

11.06.2024 р. особі поштою було направлено претензію №436 від 11.06.2024 р. про повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю, але поштові відправлення повернуто з причини: адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідь від боржника на претензію відсутня.

11.02.2025 р. в телефонній розмові з юристом Дніпропетровського обласного центру зайнятості ОСОБА_1 було попереджено про те, що їй за адресою реєстрації поштою було надіслано претензію, яка нею не отримана. Запропоновано прийти до центру зайнятості з метою роз`яснення ситуації та ознайомлення з документами. Повідомлено, що оскільки заборгованість добровільно особою не сплачено, то Дніпропетровський обласний центр зайнятості буде вимушений звернутись до суду з метою повернення незаконно отриманих коштів особою в судовому порядку. ОСОБА_1 відповіла, що не має статусу ФОП, повертати кошти добровільно не буде, зараз проживає в м.Ужгород та прийти особисто не має можливості. Через за стосунок Вайбер особі надіслано витяг з ЄДР про реєстрацію її як ФОП та претензію про повернення незаконно отриманих коштів. Відповідач з претензією не згодна, відповіла, що у витягу вказано статус: зареєстровано, свідоцтво про державну реєстрацію не дійсне, тому ніякого ФОП не має, повертати кошти не буде.

Згідно відповіді виконкому від 06.06.2024 р. №1371/24 та витягу з ЄДР по особі ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 дата припинення ФОП ОСОБА_1 в ЄДР відсутня. Тобто з 22.01.2002 р. по сьогоднішній день ОСОБА_1 має статус фізичної особи-підприємця.

Таким чином, ОСОБА_1 під час звернення до центру зайнятості і в 2019 році, і в 2024 році відносилась до категорії зайнятого населення, зобов`язана була повідомити центр зайнятості про свою державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та відповідно не мала права на отримання статусу безробітного, допомоги по безробіттю та інших видів соціального забезпечення.

На даний час ОСОБА_1 добровільно заборгованість не сплачена.

Ухвалою про відкриття провадження від 19.02.2025 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

04.03.2025 року надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ставничого П.І. В якому, останній, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також, у разі якщо суд враховуючи поданий ним відзив на позов не дійде висновку про не обґрунтованість та недоведеність позовних вимог позивача, що є самостійною підставою для відмови у позові, просить застосувати позовну давність і відмовити в задоволенні позову через сплив позовної давності (а.с.63-71).

07.03.2025 року від Дніпропетровського обласного центру зайнятості надійшла відповідь на відзив (а.с.75-77).

21.05.2025 року надійшли заперечення від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ставничого П.І. (а.с.80-84). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що заявою ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського міськрайонного центру зайнятості про надання статусу безробітного.

Згідно Витягу із наказів про прийняття рішень по особі ОСОБА_1 ПК № 00021, наказом від 25.02.2019 року №НТ190225 такій надано статус безробітного. Наказом від 04.03.2019 №НТ190304 призначено допомогу по безробіттю. Наказом від 04.03.2019 №НТ190304 розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст.22 ЗУпЗДССВБ. Наказом від 02.07.2019 №НТ190720 припинено виплату допомоги по безробіттю. Наказом від 02.07.2019 №НТ190702 припинено реєстрацію безробітних. Наказом від 07.06.2024 №НТ240607 затверджено повернути кошти у встановленому порядку відповідно до ч.3 ст.36 ЗУпЗДССВБ.

ОСОБА_1 повторно звернулась до Нікопольської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості 02.04.2024 р. шляхом надсилання заяв про надання статусу безробітного та отримання фінансової допомоги по безробіттю на порталі ДІЯ. Витягом із наказів про прийняття рішень по особі ОСОБА_1 ПК №00012 наказом від 02.04.2024 №НТ240402 поновлено статус безробітної. Наказом від 02.04.2024 №НТ240402 поновлено допомогу по безробіттю. Наказом від 02.04.2024 №НТ240402 скорочено виплату допомоги по безробіттю. Наказом від 15.04.2024 №НТ240415 розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст.22 ЗУпЗДССВБ з 15.04.2024 року. Наказом від 07.06.2024 №НТ240607 припинено виплату допомоги по безробіттю з 07.06.2024 року. Наказом від 07.06.2024 №НТ240607 припинено реєстрацію безробітних. Наказом від 11.06.2024 №НТ240611 затверджено повернути кошти у встановленому порядку відповідно до ч.3 ст.36 ЗУпЗДССВБ.

Згідно розрахунку позовних вимог, сума виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття безробітній ОСОБА_1 складає: з 04.063.2019 року по 01.07.2019 року та з 15.04.2024 року по 06.06.2024 року - 15745 грн. 06 коп.

Відповідно до Акта розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 07.06.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 з 22.01.2002 зареєстрована як ФОП. Згідно листа Виконавчого комітету Нікопольської міської ради №1371/24 від 06.06.2024 р. статус ФОП не припинено. Отримані кошти допомоги по безробіттю надлежать поверненню.

Наказом Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 07 червня 2024 року прийнято рішення направити ОСОБА_1 письмове повідомлення про повернення коштів та вжити необхідних правових заходів для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , за період з 04.03.2019 по 01.07.2019 в сумі 11824,18 грн., за період з 15.04.2024 по 06.06.2024 в сумі 8312,26 грн. в порядку досудового врегулювання спору, в разі необхідності направити матеріали до суду (а.с.45).

11 червня 2024 року відповідачу було надіслано лист-повідомлення з пропозицією повернути кошти, проте кошти у добровільному порядку остання не повернула (а.с.46-47).

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.

Згідно з частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02 березня 2000 року № 1533-ІІІ (далі - Закон № 1533-ІІІ, тут і надалі в редакції, чинній на момент прийняття рішення про призначення допомоги) Застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною третьою статті 36 Закону № 1533-III передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до пункту 6.2 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 (далі - Порядок № 307, тут і надалі в редакції, чинній на момент прийняття рішення про призначення допомоги), допомога по безробіттю призначається на підставі особистої заяви безробітного, довідки (довідок) про середню заробітну плату (дохід) за останнім місцем (місцями) роботи, трудової книжки, за пред`явленням у разі наявності свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та паспорта або іншого документа, що посвідчує особу.

Якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин (пункт 6.14 Порядку № 307).

За правилами статті 42 Господарського кодексу України, підприємництвом визнається самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до частини першої, пункту б) частини третьої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» від 01 березня 1991 року № 803-XII (далі - Закон № 803-XII) чинного на час виникнення спірних правовідносин, зайнятість - це діяльність громадян, пов`язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі.

Зайнятість населення, що проживає на території України, забезпечується державою шляхом проведення активної соціально-економічної політики, спрямованої на задоволення його потреб у добровільному виборі виду діяльності, стимулювання створення нових робочих місць і розвитку підприємництва.

В Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах та які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві.

При цьому призначення допомоги по безробіттю пов`язується саме із наявністю/відсутністю роботи (праці) в особи як можливості діяти. Необхідними умовами для відмови у визнанні особи безробітною і для відмови у виплаті відповідної грошової допомоги, є не формальна реєстрація особи як суб`єкта підприємницької діяльності, фізичної особи - підприємця чи приватного підприємця, а реальне зайняття підприємницькою діяльністю та отримання доходу (прибутку) від такої діяльності, який необхідний людині для забезпечення її фізичного існування.

Вищевказане узгоджується з висновком викладеним Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.02.2019 у справі № 545/163/17, а також висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 641/12040/15-ц.

Повертаючись до обставин даної справи суд зазначає, що при пред`явленні позову позивач не долучив жодного доказу на підтвердження факту отримання відповідачем прибутків від здійснення підприємницької діяльності.

Також, він не долучив таких доказів після того, як відповідач категорично заперечила позовні вимоги, вважаючи такі недоведеними.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

За змістом частини першої та другої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України).

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, сторона самостійно повинна довести обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог чи заперечень і саме така сторона повинна нести ризик настання наслідків, пов`язаних із не наданням доказів.

Однак, у справі яка розглядається позивачем не було доведено факту отримання відповідачем прибутків від здійснення підприємницької діяльності, а отже, немає підстав для висновку що відповідач не мала права на отримання допомоги по безробіттю, оскільки як уже зазначав суд вище, необхідною умовою для відмови у виплаті допомоги по безробіттю є виключно отримання доходу від здійснення підприємницької діяльності, а не формальна реєстрація особи як фізичної особи-підприємця і з огляду на принцип змагальності, саме позивач, який вимагає повернення коштів повинен довести цю обставину.

Що ж стосується тверджень позивача про те, що відповідач приховала від нього інформацію про свою реєстрацію як фізичної особи-підприємця, то такі не заслуговують на увагу, оскільки вказана інформація не є конфіденційною і позивач не позбавлений був можливості перевірити її під час прийняття рішення про надання статусу безробітного і призначення допомоги по безробіттю.

Таким чином, суд в задоволенні позову відмовляє, а що стосується заяви відповідача про застосування позовної давності, звертає увагу відповідача на таке.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить з ідеї про те, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (п.51 рішення від 22.10.96 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.09.2011 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134).

Оскільки у даній справі суд в позові відмовив через його безпідставність, заява відповідача про сплив строку позовної давності не застосовується.

У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Дніпропетровського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. В. Рунчева