УХВАЛА

01 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 727/5552/24

провадження № 61-6714св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Ситнік О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідачі: ОСОБА_2 , Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Чернівецькій області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- Чернівецька окружна прокуратура,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 24 грудня 2024 року у складі судді Чебан В. М. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 березня 2025 року у складі колегії суддів Половінкіної Н. Ю., Кулянди М. І., Одинака О. О.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0532 га, кадастровий номер :21:002:0300, цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована за адресою: місто Чернівці, вулиця Заставнянська, Садівниче товариство «Авіатор» (далі - СТ «Авіатор»), за набувальною давністю.

Шевченківський районний суд м. Чернівців ухвалою від 10 липня 2024 року залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Чернівецькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області).

Шевченківський районний суд м. Чернівців ухвалою від 22 липня 2024 року залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Чернівецьку окружну прокуратуру.

Шевченківський районний суд м. Чернівців ухвалою від 19 листопада 2024 року залучив до участі у справі як співвідповідача ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області.

Шевченківський районний суд м. Чернівців рішенням від 24 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Чернівецький апеляційний суд постановою від 25 березня 2025 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 24 грудня 2024 року залишив без змін.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2025 року, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявниця посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Також посилається на порушення норм процесуального права під час розгляду справи апеляційним судом.

Верховний Суд ухвалою від 02 червня 2025 року касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявниці надати, зокрема інформацію про ціну позову (вартість земельної ділянки). Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

У червні 2023 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду від 02 червня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, до якої, зокрема додана довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості - земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0532 га, кадастровий номер :21:002:0300, цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована за адресою: місто Чернівці, вулиця Заставнянська, СТ «Авіатор», про визнання права власності на 1/2 частину якої за набувальною давністю заявляє позивачка.

Верховний Суд ухвалою від 30 червня 2025 року відкрив касаційне провадження у справі.

У липні 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

У липні 2025 року ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області подало відзив на касаційну скаргу, зазначаючи, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Відзивів на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Вивчивши матеріали справи та додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, тому касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За чинним конституційним правопорядком апеляційний перегляд має здійснюватися щодо кожної справи, яку оскаржено в апеляційному порядку, а в частині касаційного оскарження рішення суду обсяг права на таке оскарження змінено з права касаційного оскарження всіх рішень, крім випадків, встановлених законом, на право касаційного оскарження судового рішення лише у визначених законом випадках (Рішення Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року № 5-р(II)/2021).

Обґрунтування саме такого підходу в частині касаційного оскарження судового рішення міститься в пояснювальній записці до проєкту Закону України про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) (№ 3524), ухваленого як Закон № 1401, де зазначено: «Встановлення законом виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, дасть змогу побудувати ефективну судову систему, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення».

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) виснувала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

У пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятками із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Шевченківський районний суд м. Чернівців ухвалою від 24 червня 2024 року справу № 727/5552/24 призначив до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Конституційний Суд України Рішенням від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Тлумачення змісту статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то її дія поширюється й на стадію касаційного провадження.

У пункті 2 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Предметом спору у цій справі є вимога про визнання права власності за набувальною давністю на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0532 га, кадастровий номер :21:002:0300, цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована за адресою: місто Чернівці, вулиця Заставнянська, СТ «Авіатор».

З огляду на наявну в матеріалах справи довідку від 19 червня 2025 року про оціночну вартість об`єкта нерухомості вартість земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0532 га, кадастровий номер :21:002:0300, становить 74 758,75 грн (т. 1, а. с. 59-61).

До уточненої касаційної скарги на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 02 червня 2025 року про залишення касаційної скарги без руху ОСОБА_1 також додала довідку від 19 червня 2025 року про оціночну вартість об`єкта нерухомості, згідно з якою вартість земельної ділянки становить 74 758,75 грн.

Отже, ціна позову у цій справі становить 37 379,38 грн (74 758,75 грн х 1/2), яка станом на 01 січня 2025 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Європейський суд з прав людини зазначає, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, ця справа не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що справа є малозначною. Водночас зазначає, що на ухвалення судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у справі, на думку заявниці, вплинув той факт, що фізична особа відповідач у справі (її брат) є громадянином російської федерації, з якою Україна перебуває у стані війни, тому справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для неї, оскільки ОСОБА_2 з огляду на воєнний стан не має змоги приїхати до України, щоб самостійно вирішити питання щодо оспорюваної земельної ділянки, яка раніше належала їх матері.

Вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке значення для усього суспільства, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства.

Стосовно виняткового значення справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником.

Відтак особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин щодо наявності значного суспільного інтересу або виняткового значення для заявника у касаційній скарзі.

Доводи касаційної скарги в цій частині не підтверджують наявності серйозної обґрунтованої зацікавленості, яка має неабияке значення для усього громадянського суспільства до конкретної справи позивачки в контексті можливого впливу ухвалених у ній рішень на права, свободи та інтереси фізичних чи юридичних осіб. Такі обставини не доводять і унікальних та надзвичайних наслідків судових рішень особисто для заявниці, як цього вимагають норми процесуального законодавства.

Європейський суд з прав людини у справі «Азюковська проти України» (ухвала про неприйнятність заяви № 26293/18, 09 жовтня 2018 року) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію суду права, що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема таких понять, як: «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи» тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже з огляду на статус Верховного Суду у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Таким чином, касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а» - «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Обов`язкові підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначені, та Верховний Суд таких підстав не встановив.

Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем розумних обмежень у праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, відповідно до яких державам-членам рекомендовано вживати заходів щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (рішення у справі «Пелевін проти України», заява № 24402/02, від 20 травня 2010 року).

Верховний Суд, враховуючи засади змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, дослідив та взяв до уваги ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Отже, оскаржувані судові рішення за наслідками розгляду цієї справи, що є малозначною за законом, за вказаних обставин не підлягають касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі

№ 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформулювала правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, то у зв`язку з цим касаційне провадження у справі належить закрити.

Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для його касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

З огляду на викладене, з метою забезпечення єдності та стабільності судової практики, забезпечення передбачуваності застосування правових норм Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 24 грудня 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 березня 2025 року, оскільки її подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 260, 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 24 грудня 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Чернівецька окружна прокуратура, про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

О. М. Ситнік