ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2025 року м. Чернівці

справа № 713/63/25

провадження №22-ц/822/640/ 25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Кулянда М.І., Литвинюк І.М.

секретар Бугай В.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області про відібрання дитини,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, про позбавлення батьківських прав.

ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, про відібрання дитини.

ОСОБА_2 позов обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_4 та його сестри - ОСОБА_5 народився син - ОСОБА_6 .

Рішенням Вижницького районного суду від 07.02.2019 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано та вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1100,00 грн на дитину щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 06.12.2018 року, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла.

ОСОБА_6 зареєстрований та проживає разом з ним у належному йому на праві власності житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Він виховує та утримує племінника, який навчається у 7 класі Опорного закладу «Мигівський ліцей», де зарекомендував себе старанним, працелюбним учнем. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Стриманий, принциповий, товариський, дисциплінований. В сім`ї та побуті характеризується позитивно, працьовитий, відповідальний, активний. Батько у шкільному житті дитини участі не брав і не цікавився за період 5-7 класу. Дитину виховувала мати.

Відповідач не бере участі у вихованні свого сина, не піклується про нього, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, необхідного харчування, медичного догляду і його лікування, як складову частину виховання. Не провідує сина, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує його. Такими діями відповідач фактично ухиляється від виконання своїх обов`язків батька, свідомо нехтує ними.

Позивач зазначав, що працює у філії Берегометського господарства ДП «Ліси України» водієм автотранспортних засобів категорії СЕ автотранспортного цеху та може матеріально забезпечувати племінника.

Орган опіки і піклування Берегометської селищної ради Вижницького району вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_7 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_6 .

Позивач просив позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, про відібрання дитини.

У зустрічному позові вказував, що рішенням Вижницького районного суду від 07.02.2019 року по справі №713/2246/18 розірвано шлю між ним та ОСОБА_5 . В шлюбі у них народився син ОСОБА_6 .

Починаючи з травня 2021 року він перестав сплачувати аліменти на утримування малолітнього сина ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_5 написала заяву для компетентних органів про отримання нею від ОСОБА_7 аліментів згідно рішення Вижницького районного суду від 07.02.2019 року по справі №713/2246/18 до повноліття дитини та відсутності фінансової та матеріальної претензії до ОСОБА_7 . Заява зберігається у приватного нотаріуса Штефюка О.О.

Він змінив своє прізвище, є фізичною особою-підприємцем та має стабільний дохід, у нього задовільні умови проживання.

Колишня дружина ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після її смерті втратив зв`язок з дитиною, оскільки той на повідомлення та дзвінки не відповідає. Також йому діагностували закритий консолідуючий перелом великого вертела правої стегнової кістки.

Після проходження стаціонарного лікування з 03.09.2024 року до 16.09.2024 року в нього була усна домовленість з рідним братом його колишньої дружини ОСОБА_2 , що коли його син ОСОБА_6 закінчить 7 клас Опорного закладу «Мигівський ліцей», він перейде в Берегометський ліцей №3.

Для оформлення пенсії для ОСОБА_6 потрібні були документи та присутність дитини. У листопаді 2024 року особисто приїздив до будинку, де проживає син, щоб забрати його для оформлення пенсії. Його зустріла мати померлої колишньої дружини ОСОБА_3 та сказала, що дитини немає вдома, він пішов на прогулянку.

З 23.12.2024 року до 02.01.2025 року перебував на стаціонарному лікуванні.

07.02.2025 року, о 18:38 год. разом з представником особисто приїхали в останнє відоме місце перебування сина в АДРЕСА_1 , щоб забрати дитину. Їх зустріла мати колишньої дружини ОСОБА_3 та сказала, що дитина не вдома. Вважаючи цю інформацію неправдивою, представник звернувся в поліцію.

На даний час йому майже нічого невідомо, який у сина стан здоров`я та чи потрібна йому допомога, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоджають у поверненні йому та у вихованні малолітньої дитини.

З наданих позивачем доказів не вбачається, що він не в повній мірі здійснює догляд за дитиною, не достатньо піклується про його фізичний і духовний розвиток, стан здоров`я.

Сам факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав, свідчить про його інтерес до дитини. Матеріали справи не містять відомостей про заборгованість зі сплати аліментів.

Висновок органу опіки та піклування Берегометської селищної ради від 12.12.2024 року №1594 не відповідає вимогам постанови КМУ №866 від 24.09.2008 року. Компетентні особи Органу опіки та піклування з дитиною під час підготовки висновку не спілкувалися, питання щодо причин небажання дитини проживати з батьком та питання непридатності сім`ї батька для проживання малолітнього, предметом обговорення не були.

Тому вважає, що позивачем не доведено доцільності застосування до нього крайнього заходу - позбавлення батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_6 .

Щодо зустрічного позову зазначив, що має стабільний, самостійний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Його майновий стан і побутові умови дозволяють, щоб дитина проживала з ним.

Проживання дитини разом з ним відповідає його інтересам. Він має можливість повною мірою займатися вихованням сина, чого позивач забезпечити не може. Разом з тим, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування позивача з дитиною і готовий зі свого боку усіма силами сприяти цьому.

Зазначив, що законом встановлено вичерпний перелік осіб, місце проживання (місцезнаходження) яких може вважатися місцем проживання дитини, це : батько, мати, опікун дитини, навчальний заклад чи заклад охорони здоров`я, в якому проживає дитина.

Оскільки позивач та ОСОБА_3 не дають бачитись та розмовляти з його сином, то є підозра, що дитина під їх виливом може відмовитися від проживання з ним.

Однак думка малолітнього про небажання проживати з батьком не є вирішальною при вирішенні спору, оскільки бажання дитини з урахуванням її віку, обставин у справі та існування можливих факторів стороннього впливу на думку дитини має співвідноситися з головною метою - якнайкращого забезпечення інтересів дитини, яке може бути здійснено шляхом надання дитині можливості проживати в сім`ї свого біологічного батька, який має приймати першочергову участь у розвитку та вихованні дитини.

Відібрання та передача дитини батьку не буде суперечити інтересам малолітньої дитини і він здатен забезпечити сину безпечне, стійке та спокійне середовище.

Просив відібрати малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та передати йому.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2025 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, про позбавлення батьківських прав, відмовлено.

Попереджено ОСОБА_1 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та покладено на Орган опіки та піклування Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, про відібрання дитини, відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Вижницького районного суду Чернівецької області та ухвалити нове рішення в частині зустрічного позову та задовольнити вимоги, які були викладенні у зустрічному позові апелянта, а саме, відібрати малолітню дитину ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та передати його батьку ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції на обґрунтування відмови зустрічного позову застосував неправильні норми матеріального права, зокрема ст.161 СК України. Зазначає, що предметом спору не є визначення місця проживання дитини.

Суд першої інстанції також не дослідив та не врахував доводи які були викладенні в зустрічному позові.

Вважає, що оскільки матір дитини померла, дитині не має 14 років, у дитини не має опікуна та не має ні навчального закладу ні закладу охорони здоров`я, де має проживати дитина, а дитина проживає з бабусею, яка не являється її опікуном, то суд безпідставно відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено що батьками малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у свідоцтві про його народження записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які перебували у шлюбі з 13.08.2011 року.

Рішенням Вижницького районного суду від 07.02.2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який залишився проживати з матір`ю.

08.10.2019 року відповідач ОСОБА_4 змінив прізвище на « ОСОБА_4 », а 07.04.2021 року - на « ОСОБА_4 ».

06.05.2021 року ОСОБА_5 заявила у нотаріально посвідченій заяві, що її колишній чоловік ОСОБА_4 відповідно до рішення Вижницького районного суду від 07.02.2019 року по справі №713/2246/18 сплатив їй повністю аліменти на утримання дитини до повноліття їх сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і в зв`язку з цим фінансових та матеріальних претензій по сплаті аліментів вона до нього не має.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла і після її смерті малолітній ОСОБА_6 залишився проживати з бабою ОСОБА_3 та дядьком ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_1 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в частині щодо позбавлення батьківських прав не оскаржується, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки до часу звернення до суду із зустрічним позовом місце проживання малолітньої дитини не було визначено разом з батьком на підставі закону або рішення суду, то заявлений зустрічний позов про відібрання дитини є передчасним і задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що суд першої інстанції застосував неправильні норми матеріального права, зокрема ст.161 СК України, оскільки предметом спору не є визначення місця проживання дитини.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині оскарження слід змінити, з наступних підстав.

Статтею 51 Конституції України закріплено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Положення вказаної Конвенції, узгоджуються з нормами законів України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до статті 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Положення частин першої - третьої цієї статті застосовуються до відібрання дитини від інших осіб, з якими вона проживає.

Відповідно до статті 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Таким чином, закон закріплює переважне право батьків на проживання разом з малолітньою дитиною. Таке переважне право полягає в тому,

що таке суб`єктивне право надає його носієві можливість пріоритетно перед іншими особами набути інше або здійснити існуюче суб`єктивне сімейне право. Внаслідок цього переважне право на проживання разом з дитиною (а) спрямовано на набуття (відновлення) немайнового права на сім`ю,

(б) виникає разом із певним суб`єктивним правом та перебуває в пасивному стані до настання юридичних фактів передбачених в законі, (в) реалізується, як правило, за участю іншого суб`єкта, внаслідок чого носій переважного права може набути суб`єктивне право, (г) захищається шляхом переведення або відновлення прав та обов`язків, набутих третьої особою всупереч перевагам, які має суб`єкт переважного права, на нього. Законом прямо допускається, що батькам може бути відмовлено в реалізації переважного права, якщо це буде суперечити інтересам дитини.

Оскільки СК України не визначає зміст категорії «інтереси дитини»,

то розкрити зміст цього поняття можна через підхід, що застосовує Європейський суд з прав людини.

Так, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 1) у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо не придатною або явно неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному середовищі, що не є неблагополучним (пункти 78, 100 рішення ЄСПЛ

у справі «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09).

Такий алгоритм має бути врахований при вирішенні питання про відібрання дитини з огляду на норми частини третьої статті 163 СК України, у тому числі у спорі між батьком дитини та дядьком та бабусею, з якими дитина проживала довгий час, оскільки ці взаємини підпадають під дію статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вирішення питання про відібрання дитини у відповідачів, як і вирішення питання про неможливість відібрання дитини на користь позивача (батька дитини) становить втручання у право кожної із сторін у справі на повагу до їх сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно (а) здійснено згідно із законом, (б) відповідає одній чи кільком законним цілям, що визначені пунктом 2 статті 8 Конвенції,

(в) є необхідними у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей.

На питання, чи передбачене втручання у право сторін законом, ст. 163 СК України відповідає ствердно, оскільки закріплює переважне право батьків на проживання разом з малолітньою дитиною, але закон допускає, що батькам може бути відмовлено в цьому, якщо це буде суперечити інтересам дитини.

На питання, чи відповідає втручання у право однієї із сторін цілям, про яке йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції, суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод дитини і відповідно вона має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.

Визначаючи, чи був захід із втручання у право однієї із сторін необхідним у демократичному суспільстві, суд, беручи до уваги справу в цілому, має розглядати підстави, наведені для виправдання застосування заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме ретельної оцінки низки факторів, і залежно від обставин справи вони можуть відрізнятися.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.

Возз`єднання дитини з біологічним батьком є важливим позитивним обов`язком держави, і право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя. Право батька

на проживання з його малолітньою дитиною має бути захищене,

й у правовідносинах, що складаються між батьком і дитиною, бабою

і дитиною, він має переважне право на проживання з дитиною.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у лютому 2019 року, їх син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав з мамою по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла і після її смерті дитина залишилась проживати з бабою ОСОБА_3 та дядьком ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_1 .

Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов №02-184 складеним 19.12.2024 року Мигівським старостинським округом №2 Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, у склад сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 входять : племінник - ОСОБА_6 , 2012 року народження ; племінник - ОСОБА_11 , 2006 року народження. Майновий стан: ОСОБА_2 станом на 19.12.2024 року проживає разом із племінником ОСОБА_6 , 2012 року народження у власному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 працює у філії Берегометського лісомисливського господарства ДП «Ліси України» та виховує племінника ОСОБА_6 , який навчається у 7 класі Опорного закладу «Мигівський ліцей». Проживають у задовільних матеріально-побутових умовах.

В акті обстеження умов проживання складеного 20.02.2025 року в помешканні батька, зазначено, що при обстеженні сім`ї ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 , встановлено, що він проживає один. Умови проживання задовільні. Будинок складається із коридору, кухні, ванної кімнати та двох кімнат. Опалюється будинок твердопаливним котлом. Зареєстрований ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 , проживає в будинку матері ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка на даний час перебуває за межами України більше двадцяти років. У цьому ж будинку зі слів ОСОБА_1 народився та ріс син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до розлучення із дружиною. На даний час син перебуває у бабусі ОСОБА_3 . У будинку створені належні умови проживання, відпочинку та сну для дитини. Будинок у задовільному стані, чисто, затишно. Умови проживання задовільні.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При розгляді апеляційної скарги, враховуючи на відсутність в матеріалах справи висновку органу опіки та піклування щодо відібрання дитини, ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 4 вересня 2025 року було зобов`язано Виконавчий комітет Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області надати Чернівецькому апеляційному суду письмовий висновок з цього питання.

На виконання ухвали суду, Берегометською селищною радою Вижницького району Чернівецької області затверджено висновок №1170 від 03 жовтня 2025 року щодо вирішення спору у даній справі про відібрання дитини.

За змістом висновку вбачається, що орган опіки і піклування Берегометської селищної ради вважає за недоцільне відібрання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та повернення його батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Такий висновок був зроблений на підставі того, що батько дитини, як зазначено органом опіки та піклування, протягом тривалого часу жодного разу не відвідав дитину, не оформив пенсію по утраті годувальника, не утримує сина. На засіданні комісії 26.09.2025 року батько повідомив, що має намір найближчим часом проходити курс лікування у стаціонарі, зареєстрований як ФОП, але самостійного доходу немає. Крім того було заслухано думку дитини, ОСОБА_6 повідомив, що не хоче проживати з батьком.

Враховуючи конкретні обставини справи, а саме те, що дитина після смерті мами залишилась проживати в тому ж будинку, де постійно проживала з малку, з членам маминої сім`ї, близькими та рідними людьми, де вона оточена любов`ю, теплом та турботою, враховуючи думку самої дитини, а також враховуючи, що батько дитини хворіє, самостійного доходу немає, не приділяє належної уваги для створення емоційних та близьких стосунків з сином, колегія суддів погоджується з висновком Органу опіки та піклування та вважає, що підстав для відібрання дитини та повернення її батьку немає, оскільки примусове відібрання дитини буде суперечити в першу чергу інтересам дитини.

Колегія суддів наголошує, що визначальним у даній справі є захист як найкращих інтересів малолітньої дитини.

Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на їх долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дітей, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дітей, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

При вирішенні спорів щодо дітей суди мають забезпечити дослідження всієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, і здійснити збалансовану і розумну оцінку відповідних інтересів кожної особи при прийнятті найкращого для дитини рішення. Також необхідно брати до уваги і міцність зв`язків дитини з тіткою, бабою, дідусем.

Колегія суддів наголошує, що визначальним у цих правовідносинах є те, що негайне відібрання дитини може негативно позначитися на дитині, а тому необхідне вжиття попередніх та поступових заходів.

На необхідності залишити дитину з бабусею та дядьком наголосив і представник органу опіки та піклування в суді апеляційної інстанції, який зазначив, що дитина проживає з бабою ОСОБА_13 та дядьком ОСОБА_2 які його повністю утримують, займається вихованням та піклується про його здоров`я. Кобильник ОСОБА_6 відвідує школу тобто у нього повністю налагоджений побут. При цьому, батько з ОСОБА_6 майже не спілкується і не знає вподобання його та чим він захоплюється.

При цьому відмова у задоволенні позовних вимог батька про примусове відібрання дитини не позбавляє його права брати участь у вихованні дитини, підтримувати з ним регулярні стосунки, піклуватися про стан його здоров`я, а також фізичний та моральний стан.

Враховуючи зазначене, мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в частині щодо відібрання дитини, слід змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.141, 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Мотивувальну частину рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2025 року в частині зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, про відібрання дитини, змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13 жовтня 2025 року.

Судді І.Б. Перепелюк

М.І. Кулянда

І.М. Литвинюк