Справа пр. № 2-о/756/583/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кушко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, -

в с т а н о в и в:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду міста Києва в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території.

Свої вимоги заявниця обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Осипенко Бердянського району Запорізької області помер її батько ОСОБА_2 . Згаданий населений пункт є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України. Оскільки

ОСОБА_2 помер на тимчасово окупованій території, на якій неможливо отримати медичний документ, що є підставою для проведення відділом державної реєстрації актів цивільного стану державної реєстрації смерті, у заявниці виникла необхідність встановити факт смерті її батька у судовому порядку. Мета встановлення такого факту - отримання спадщини.

Керуючись нормою ст. 317 ЦПК України, ОСОБА_1 просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт смерті її батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Осипенко Бердянського району Запорізької області.

Заявниця та її представниця адвокат Левченко М.М. у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись, представниця заявника подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та відсутності її довірителя.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, заінтересована особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Осипенко Бердянського району Запорізької області, його місце проживання було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявниця ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 11 липня 2018 року серії НОМЕР_1 , виданим повторно та свідоцтвом про шлюб від 17 листопада 2020 року серії НОМЕР_2 , виданим повторно (у цьому свідоцтві зазначено, що дошлюбне прізвище ОСОБА_1 було " ОСОБА_3 ").

Як стверджувала заявниця, ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_2 помер. Місце смерті - село Осипенко Бердянського району Запорізької області.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, деталізовано процедуру проведення державної реєстрації народження смерті. Так, у цьому підзаконному нормативно-правовому акті зазначено, що підставами для такої реєстрації є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.

Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - Перелік).

Згідно з вказаним Переліком село Осипенко Бердянського району Запорізької області було окуповане Російською Федерацією 28 лютого 2022 року та залишається тимчасово окупованим і досі.

У зв`язку з цим заявниця позбавлена можливості отримати медичний документ, що є підставою для проведення відділом державної реєстрації актів цивільного стану державної реєстрації смерті її батька.

За приписами п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

П. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України.

Ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" встановлено правовий статус тимчасово окупованої території України як невід?ємної частини території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України. Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, ч. 1 ст. 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, визнана незаконною і такою, що не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

За приписами ч. 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9, Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

За положеннями ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У рішеннях у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v.Turkey), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey), "Мозер проти Республіки Молдова і Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia), "Ілашку проти Республіки Молдова і Росії" (Ilascu and Others v. Moldova and Russia), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey), Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, враховуючи норму ч. 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті батька для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявниці, суд бере до уваги та надає оцінку у сукупності з іншими доказами у справі документам, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

У довідці про смерть від 15 серпня 2025 року № С-02477, зазначено, що ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у селі Осипенко Бердянського району Запорізької області причина смерті - хронічна печінкова недостатність К72.1, злоякісне новоутворення печінки з метастазами у внутрішні органи С22.8. Також на підтвердження факту смерті батька ОСОБА_1 надала свідоцтво про смерть від 15 серпня 2025 року серії НОМЕР_3 , видане органом реєстрації актів цивільного стану окупаційної адміністрації.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу, що міститься у справі, окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Осипенко Бердянського району Запорізької області.

У постанові від 25 квітня 2019 року у справі № 265/6342/17 Верховний Суд вказав на те, при розгляді справ про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України заявник не зобов`язаний подавати суду письмову відмову органів державної реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації смерті.

Зважаючи на викладене, ураховуючи те, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , а тому відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України є належним заявником у справі про встановлення факту смерті її батька на тимчасово окупованій території, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити її заяву.

Керуючись ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 206, 258-259, 263-265, 268, 293, 315, 317 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця села Осипенко Бердянського району Запорізької області, місце проживання якого було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Осипенко Бердянського району Запорізької області, Україна.

За приписами ч. 4 ст. 317 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тарас АНДРЕЙЧУК