_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/4651/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Петрової А.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення по сплаті аліментів,

В С Т А Н О В И В :

10 липня 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення по сплаті аліментів у розмірі 240000 гривень.

Ухвалою судді від 15.07.2025 року відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

04.08.2025 року до канцелярії суду від представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 надійшов Відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивачки на користь відповідача витрати на правову допомогу у сумі 30000 гривень.

17.09.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 надійшла Відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, що загальний розмір неустойки (пені) за прострочення відповідачем ОСОБА_4 сплати аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 01.07.2025 року становить 55 400 грн. Загальний розмір неустойки (пені) за прострочення відповідачем ОСОБА_4 сплати аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 01.07.2025 року становить 55366,25 грн. Також зазначив, що з урахуванням критерію реальності, дійсності, необхідності, розумності їх розміру, відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн., з урахуванням їх розумності, є необґрунтованими.

13.10.2025 року через систему «Електронний суд», від представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення по справі.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 у судовому засіданні позовну заяву підтримав з урахуванням вимог, викладених у Відповіді на Відзив на позовну заяву та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у задоволенні позову та заявив про витрати на правову допомогу.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що 08 лютого 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, зареєстрований Приморським районному у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено актовий запис №199.

У шлюбі народилися діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06.01.2021 року та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 19.08.2023 року.

Рішенням Приморського районного суду від 10.10.2024 року у справі №522/14309/24, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстрований 08 лютого 2020 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 199, розірвано.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2024 у справі №522/9004/24-Е, позов ОСОБА_3 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 06.06.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 06.06.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; в решті позовних вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15.05.2025 року по справі №522/9004/24-Е апеляційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено частково, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2024 року змінено в частині розміру аліментів. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 06.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення, позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_6 до ІНФОРМАЦІЯ_4 . В решті рішення залишено в оскарженій частині без змін.

07.07.2025 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчі листи №522/9004/24-Е про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси ПМУМЮ (м. Одеса) Гуменюка В.В. від 10.07.2025 року відкрито виконавче провадження №78563591 щодо примусового виконання виконавчого листа №522/9004/24-Е.

10.07.2025 року державним виконавцем було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, відповідно до якої боржнику ОСОБА_4 було визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у загальній сумі - 369,00 грн.

Постановою державного виконавця від 18.07.2025 року було встановлено, що станом на липень 2025 у ОСОБА_4 наявна заборгованість по сплаті аліментів у загальному розмірі 10 000,00 грн., у зв`язку з цим було накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунка/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_4 .

ОСОБА_7 , яка діяла від імені ОСОБА_4 було подано до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси ПМУМЮ (м. Одеса) заяву, відповідно до якої повідомлено, що у ОСОБА_4 відсутня будь-яка заборгованість перед ОСОБА_3 по сплаті аліментів в рамках виконавчого провадження №78563591 та надано відповідні квитанції, які підтверджують повну оплату ОСОБА_4 аліментів.

Матеріали справи містять копії квитанцій, які підтверджують сплату ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей у загальному розмірі 280 370 гривень, які складаються з: 5000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0311 від 17.01.2025 року; 5 075 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0309 від 17.01.2025 року; 10370 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 27.01.2025 року; 5000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0251 від 13.06.2025 року; 5 000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0248 від 13.06.2025 року; 20000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2.215769739.1 від 14.07.2025 року; 20 000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2.215754461.1 від 14.07.2025 року; 80 000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2.216352599.1 від 14.07.2025 року; 50 000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2.217275555.1 від 15.07.2025 року; 80000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2.217290427.1 від 15.07.2025 року.

У зв`язку з відсутністю заборгованості по сплаті аліментів, Постановою державного виконавця від 22.07.2025 року було знято арешт з усіх рахунків, що належать боржнику ОСОБА_4 .

Згідно відомостей Єдиного реєстру боржників, станом на 01.08.2025 року, інформація щодо ОСОБА_4 відсутня.

Згідно відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) за вих. №3619/К-4332- 3.2/03.2-06 від 11.08.2025 року, вбачається, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження та інформації Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі Відділ), у відділі з 23.01.2025 по 28.01.2025 перебувало виконавче провадження №76927985 з примусового виконання виконавчого листа №522/9004/24-Е, виданого 01.01.2025 Приморським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 06.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_6 до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Додатковим рішенням від 20.01.2025 у справі №522/9004/24-Е, допущено негайне виконання рішення суду від 18.12.2024 року у межах суми платежу з один місяць.

В рамках виконавчого провадження на рахунок з обліку депозитних сум відділу надійшли грошові кошти у розмірі 10 370,00 грн., з яких 370,00 грн. перераховано витрати виконавчого провадження, 10 000,00 грн. на користь ОСОБА_3 .

Також, вказано на те, що 28.01.2025 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

23.07.2025 у відділі зареєстрована заява ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/9004/24-Е, виданого 07.07.2025 Приморським районним міста Одеси про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_6 до ІНФОРМАЦІЯ_5 та на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_6 до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з інформацією відділу, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість станом на 18.07.2025 становила 10 000,00 грн., яка була сплачена в рамках виконавчого провадження №76927985. Крім того, 04.08.2025 на рахунок з обліку депозитних сум відділу надійшли грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн., які перераховано стягувачу.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів заборгованість станом на 01.08.2025 відсутня.

Згідно Відповіді на відзив вбачається, що загальний розмір аліментів неустойки (пені) за прострочення ОСОБА_4 сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей складає 110 766,25 грн., а саме: 55 366,25 грн. пеня (неустойка) по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та 55 400 грн. пеня (неустойка) по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Представник позивача вказує, що ОСОБА_4 було допущено прострочення оплату аліментів у розмірі 10 000,00 грн., що стало підставою для винесення 18.07.2025 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси ПМУМЮ (м. Одеса) Гуменюком В.В. постанови про арешт коштів боржника та подальшого нарахування позивачем пені за прострочення оплати аліментів. Однак, 22.07.2025 року представником ОСОБА_4 було подано до Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) заяву, якою повідомлено, що у ОСОБА_4 відсутня будь-яка заборгованість зі сплати аліментів в рамках виконавчого провадження №78563591, вказано, що ОСОБА_4 своєчасно сплачує аліменти та надано відповідні квитанції, які підтверджують оплату ОСОБА_4 аліментів.

Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини.

Відповідно до вимог ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками щодо цього обов`язку, кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 справа №661/905/19.

Суд звертає увагу, що станом на 01 серпня 2025 заборгованість зі сплати аліментів у відповідача відсутня. Крім того, позивачем до позовної заяви не додано, ані розрахунку наявної у ОСОБА_4 заборгованості по сплаті аліментів, ані будь-якої постанови державного виконавця, якою виконавчою службою було застосовано до ОСОБА_4 заходи забезпечення виконавчого провадження, у зв`язку з невиконанням останнім покладеного на нього обов`язку щодо щомісячної сплати аліментів на утримання своїх малолітніх дітей.

Разом з тим, суд не погоджується з твердженнями представника позивача, що наявність вини відповідача підтверджується несплатою аліментів протягом усього часу розгляду справи, так як визначення розміру аліментів було предметом судового розгляду, а тривалий час перебування справи в провадженні суду першої та апеляційної інстанції, несвоєчасна видача виконавчих документів та касаційне оскарження не можуть бути доказами винної поведінки відповідача.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитися як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку, а саме приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо. Дана позиція відповідає Постанові Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. З огляду на вказане, умовою для настання передбаченої законом відповідальності божника за не виконання рішення суду є наявність самого судового рішення, яке набрало законної сили. Відповідальність за не виконання зобов`язання, визначеного судовим рішенням, може настати після набрання законної сили цим судовим рішенням, адже саме з моменту набрання ним законної сили воно є обов`язковим до виконання, як визначено ст. 18 ЦПК України. Вищевказані висновки узгоджуються з правовою позицією викладеною у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 травня 2020 у справі №127/20291/16-ц, постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2019 у справі №712/13276/16-ц. Відповідач сплачує аліменти на утримання своїх малолітніх дітей у розмірі, встановленому рішенням суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.12, ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Враховуючи вищенаведене, а також диспозитивність цивільного судочинства, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з пунктами 2, 8 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення по цивільній справі», рішення суду не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення для вирішення справи.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року ), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року), Постанови КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 року №161/4641/17, 20.10.2020 року у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 року у справі №585/2958/17, від 12.101.2020 року у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 року у справі №161/7515/15-ц.

Враховуючи наведене та характер даного рішення, суд вважає за можливе не наводити відповіді на кожен аргумент позивача. Більше того, наведення відповідних відповідей суд вважає неможливим з огляду на те, що такі відповіді, які не мають жодного значення для вирішення даної справи, можуть обмежити у встановленні певних обставин суд в межах вказаної справи.

Згідно ч. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів чи зміну способу їх стягнення а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 150, 157, 180, 189, 195, 196 СК України, ст.ст.12, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення по сплаті аліментів, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. М. Куриленко