Провадження № 2/201/5609/2025
УХВАЛА

20 жовтня 2025 року Соборний районний суд

міста Дніпра

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщев С.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (нині Шевченківський районний суд міста Дніпра) Єлісєєвої Тетяни Юріївни, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Виклад позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (нині Шевченківський районний суд міста Дніпра) Єлісєєвої Тетяни Юріївни, Державної казначейської служби України, та просив (далі цитування мовою оригіналу позову):

«1. Признать мой статус Людини, ОСОБА_2 , згідно зі статтею 6. Декларації Прав Людини, та статті 16 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

2. Признать особу з прізвищем ОСОБА_3 піратом и применить к особе з прізвищем ОСОБА_3 . Ст. 100. Морське право. Обов`язок співпрацювати у припиненні піратства

3. Позов Чоловіка на ім`я ОСОБА_2 до особі з прізвищем ОСОБА_3 та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконним діями особі з прізвищем ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі. (це моє Волеизьявление)

3. Стягнути з держави через Державку казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь людини зі своїм ім`ям ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (сто тридцять) мільярдів грн. 00коп у вигляді відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконним діями особі з прізвищем ОСОБА_3 ..

4. Належним захистом свого права у відповідності до вимог ч.5 ст.277 ЦК України вважаю відкликання Рішення по справе №200/17478/18 приватной компаніей, (організації) Шевченківського районного суду м. Дніпро.

5. Вернуть мне живому чоловіку на ім`я ОСОБА_2 все моє имущество которое было утраченое в связи с незаконной пирацкой деятельности особі з прізвищем ОСОБА_3 а имено: нерухоме майно - приміщення магазину «Техніка» вбудованого в житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить мені на праві власності.

6. Винести ухвалене мною рішення без моєї присутності, Копію цього рішення (ухвалі) направити на адресу: АДРЕСА_2 , на конверті вказати для Суверена Його Світлість Князь Сергій.»

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 послався на наступне (далі цитування мовою оригіналу позову):

«Я, Чоловік з власним ім`ям ОСОБА_2 , зіткнувся з шахрайством - пиратством з боку приватной організації Шевченківський районний суд м. Дніпро особой з прізвищем ОСОБА_3 яка винесла рішення в справе №200/17478/13-ц от 12.02.18.

За рішенням №200/17478/13-ц Я, Чоловік із власним ім`ям ОСОБА_2 встановив, що особа з прізвищем ОСОБА_3 винесла рішення фізичній особі ОСОБА_1 і за цим рішенням досі ОСОБА_3 не виконало винесене рішення, навіть особа з прізвищем ОСОБА_3 вирішила виконати винесене рішення №-ц за рахунок мого майна ОСОБА_4 . Я Його Світлість Князь Сергій не приймаю пропозицію (аферту), рішення особі з прізвищем ОСОБА_3 яка називала себе суддею, та розглядала справу №200/17478/13-ц, так як в даному випадку Я Його ОСОБА_5 не давал согласие расчитываться моим имуществом по рішенню №-ц за фізичну особі ОСОБА_1 .

Таким чином, вчинені дії особи з прізвищем ОСОБА_3 , завдали Позивачу: моральної шкоди у вигляді втрати можливості розпоряджатися своїм майном. Його Світлість ОСОБА_6 довелося витрачати час та доводити своє законне право, на користування своїм майном, особа з прізвищем ОСОБА_3 , завдала моральної шкоди у вигляді душевних страждань, відчуття беззахисності, принизили честь і гідність Позивача в очах інших людей, хоча Позивачем не було порушено нічого, у Позивача порушили право Позивача, на визнання його право, на користування своїм майном.

Я Його ОСОБА_5 розглядаю особу з прізвищем ОСОБА_3 , як пірата і ніяк інакше.

Стаття 100. Морське право: Обов`язок співпрацювати у припиненні піратства. Усі держави співпрацюють максимально можливою мірою у припиненні піратства у відкритому морі чи будь-якому іншому місці поза межами юрисдикції будь-якої держави.

Я, звернувся до Шевченківського районного суду м.Дніпро сог.ст. 8 Конституции Украины для захисту конституційних прав і свобод людини, ст. 8 Конституции Украины. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Що до взаємодія ОСОБА_2 до суду.

Кожна організація приватного права, сюди входять: національна поліція, суди, прокуратура, ЖКГ, Банки і так далі намагається втягнути мене ОСОБА_2 в договірні відносин. Коли ОСОБА_7 не приймаю їхньої оферти і всім відповідаю, що я не беру відповідальності за фізичних та юридичних осіб, мені рекомендують звертатися до суду. Але будь-який суд це корпоративний розгляд між двома юридичними особами, і суд не взаємодіє з живими чоловіками та жінками. Мене змусили звернутись до суду. Моє звернення до суду в даному випадку відбувається під примусом, мені не надали альтернативи. У мене лишилося лише звернення до суду. В суду Я Його Світлість Князь Сергій взаємодію у суду ця дія є вимушеною і під примусом.

Що взаємодію до суду в України: (Вимога ОСОБА_2 )

1.посвідчення судді на розгляд даної справи:

Згідно з Законом України Про судоустрій і статус суддів, посвідчення судді є офіційним документом, який засвідчує займану посаду особи, якій його видали, та підтверджує її повноваження (Для керуючої компанії потрібна довіреність).

2.Вимагаю надати норму міжнародного права Чи має право суддя (повноваження) судити людину.

Оскільки юрисдикція суду обмежена особами та персонами, спроба нав`язати людині роль особи є перевищенням повноважень.

3. Я наполягаю на тому, що судове провадження стало публічним.

4. Я бажаю переконатися у тому, що державні службовці або особи, які їх заміщають, не є членами приватної БАР-гільдії або гільдії - БАР.

5. Я відкрито висловлюю свою незгоду і стверджую, що члени, приватний гільдії бар не є законними державними службовцями.

6. Я забороняю в судовому провадженні застосовувати закони приватної компанії бар гільдії, забороняю застосовувати правила та положення написані урядовцами корпорацій, Я дозволяю на правах Суверена, застосовувати лише закони міжнародного права.

7. Я забороняю розглядати та слухати справу у фіктивному суді, фіктивними юридичними та фізичними особами, фіктивними державними службовцями тому Я питаю фізичних осіб, інших осіб не бачу у будівлі суду, які називаються себя суддею, чи має намір вони діяти як виконавець de son tort (сон торт).

Виконавець de Son Tort це юридичний термін, який означає особу, яка бере на себе обов`язки виконавця без законного призначення. Це може бути "неправдивий виконавець", який втручається в управління майном або справами іншої особи, не маючи на це права. Такі дії можуть призвести до юридичної відповідальності, оскільки така особа нестиме відповідальність за свої дії, якби вона мала законні повноваження.

І в рамках цієї заяви Я вимагаю надати документи на повноваження судді, а в разі відсутності документів. Я вимагаю (законного) суддю в рамках цієї заяви Я вимагаю надати документи на повноваження реєстрацію) суду, а у разі відсутності документів. Я вимагаю (законний) суд.

Ст. 8 Конституции Украины. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Ст.130 Конституції Україн.

Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування удів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування а рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

так-же нагадую Ст. 19 Конституції України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією а законами України. Тут про піратство нічого не сказано.

Таким чином, своїми діями особа з прізвищем ОСОБА_3 , спричила Позивачу значних моральних та матеріальних страждань, внаслідок чого Позивач звертається до суду з вимогами відшкодування завданої шкоди.

Особа з прізвищем ОСОБА_3 , нанесла мені ОСОБА_2 моральну шкоду, яку Я Його Світлість Князь Сергій оцінюю у 1 000 000 000 (один мільярд) гривень 00 коп за кожен місяць,. Це склало 130 місяців, коли Я не міг користування своїм майном Сума морального вреду :клала 130 000 000 000 (сто тридцять) мільярдів грн. 00коп.

Позивач зазначає, що ним не вживались заходи досудового врегулювання спору, оскільки такі заходи не є обов 'язковими згідно чинного законодавства.

Позивач підтверджує, що ним не подано іншого позову до той самой осібі з тих самих підстав та з того самого предмету.

В итоге: Я звертаюся до працівників суду, Я з Вами бачу, що Ви як служители народу не можете дотримуватись і застосовувати вже готові закони та міжнароднии договора, як це пропонує Ст. 19 Конституції України. У зв`язку із цим я свою згоду не даю на прийняття Вами у цій справі Ухвали, Рішення. У мене немає довіри к піратам які перебувають у судах тому Рішення Я приймаю сам як прямий носій влади. Ст. 5 Конституції України, єдиним джерелом влади в Україні є народ.

Оскільки усі відповідачи у цій справі є померлою юридичною та фізичної особою, за фідуціарним, римським, морським правом Вони поступається по відношенню до живої людини з ім`ям ОСОБА_2 , Виходячи з вищевикладеного, керуючись чинним законодавством Конституції України, я живой Чоловік на ім`я ОСОБА_2 є єдиним суверен у цьому процесі. Я маю владу на землі моїх предків. Відповідно до Конституції України стаття 5.

Згідно з статті 5 Конституції України.

Стаття 5. Україна є республікою.

Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Ніхто не може узурпувати державну владу.

И так по порядку используя нормы права.

Согласно Конституции України, которую Вы особі чтите, даёте присягу служить народу и законам України. Я являюсь носитель прямой власти на основании Конституции України ст.5. яка говорить про те, Україна с республікою.

Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ.

Так як я носій прямої влади, а ви мої слуги згідно з Вашою присяги, я приступаю до своїх обов`язків «носія прямої влади», а ви переходите зі статусу влади, у статус служіння народу, саме до мені «носія прямої влади». Даю зам розпорядження: привлечь к ответственности Особу з прізвищем ОСОБА_3 , за піратство.

Від імені ОСОБА_2 , який має всі повноваження на розгляд даної справи та всю необхідну владу. ОСОБА_8 має право діяти в ім`я закону, слово або дія Князя Сергія є законом для юридичних та фізичних осіб.

(Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.)

Я Його ОСОБА_5 маю право думати самостійно

Я Його Світлість ОСОБА_8 маю право ставити запитання

Я Його ОСОБА_5 маю право кинути виклик будь-кому хто намагається проявити ОСОБА_9 над мною чи моєю сім`єю, ніхто не надав мені цих прав. Я народився з ними. Я помру разом з ними. Статус людини не присвоюється публічною владою, а належить людині від народження і реалізується через суб`єктивні права, які мають природно правовий характер, а тому є невід`ємними». (а.с.1-10)

Рух справи.

30 вересня 2025 року зазначена позовна заява надійшла до Шевченківського районного суду міста Дніпра, справі було присвоєно №932/14102/25, та розпорядженням в.о. голови суду Карягіної Н.О. від 02 жовтня 2025 року дану справу до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності на підставі ч.6 ст.31 ЦПК України, оскільки відповідачем у даній справі визначено суддю Шевченківського районного суду міста Дніпра Єлісєєву Тетяну Юріївну, яка 12.08.2018 винесла рішення, з яким не згоден позивач (а.с.11)

09 жовтня 2025 року відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями у Дніпровському апеляційному суді, справу розподілено до розгляду судді Пищиді М.М. (а.с.13).

10 жовтня 2025 року суддею Дніпровського апеляційного суду Пищидою М.М. постановлено ухвалу про визначення підсудності даної справи Соборному районному суду міста Дніпра (а.с.14).

Дослідивши подану позовну заяву та додані до неї документи, суд виходить з наступного.

Конституцією України закріплено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (статті 55), а статтею 18 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII) визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (частина 1 статті 8 Закону №1402-VIII).

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право у порядку встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 ЦПК України, частиною 1 якої встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Водночас, відповідно до статей 126, 129 Конституції України законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність.

Виконуючи функції, пов`язані із відправленням правосуддя, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду правосуддя».

Таким чином, на сьогодні чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз`яснено, що у розумінні положень частини 1 статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини 1 статті 3, статті17, частини 3 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Зазначені роз`яснення є відтворенням положень статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

У зв`язку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій та судових рішень судді (суду), пов`язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Також у Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду у визначенні чи застосуванні закону, здійснені оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися, щонайбільше, поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Крім того, застосування положення частини 6 статті 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність суду, зокрема такі, що не пов`язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті у разі їх незаконних дій або бездіяльності, і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.

Таке законодавче врегулювання відповідає вимогам статей 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Так, за правилами статті 41 Конвенції 1950 року, якщо Суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування, Суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Крім того, згідно частини 11 статті 49 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.

Тлумачення цієї норми свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, по своїй суті, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію спокійно та незалежно.

Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї із справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що, з огляду на обставини тієї справи, таке обмеження було пропорційним (Плахтєєв та Плахтєєва проти України, № 20347/03, § 36, від 12 березня 2009 року).

Висновок про недопустимість суду бути відповідачем у цивільній справі дозволяє зробити і тлумачення статей 1174 і 1176 Цивільного кодексу України № 435-IV від 16 січня 2003 року (далі - ЦК України). Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду покладається на державу, а не на суд.

Схожий висновок було зроблено і Верховним Судом України. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2017 року у справі № 6-3139цс16 вказано, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

В даному випадку між позивачем та суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (нині Шевченківський районний суд міста Дніпра) Єлісєєвою Тетяною Юріївною, яку позивач зазначив як відповідача, цивільні правовідносини не виникали, тому така справа не може бути підсудною суду загальної юрисдикції. Такий спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у цивільно-правових відносинах, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій не може перевірятися в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством.

Зазначення позивачем Державної казначейської служби України як співвідповідача, на вказаний висновок не впливає, оскільки ані за текстом позовної заяви, ані за змістом позовних вимог, не зазначено, які саме матеріально-правові відносини між позивачем та Державною казначейською службою України є спірними, та які вимоги, у зв`язку з цим, позивач висуває до цієї юридичної особи публічного права.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо позовна заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного, у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (нині Шевченківський районний суд міста Дніпра) Єлісєєвої Тетяни Юріївни, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, має бути відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2-5, 19, 186, 258-260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (нині Шевченківський районний суд міста Дніпра) Єлісєєвої Тетяни Юріївни, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев