ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8609/25 Справа № 214/8910/20 Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В.М. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користування квартирою, шляхом виселення,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

29.12.2020 року до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користування квартирою, шляхом виселення, в якому позивачка просила усунути перешкоди у користуванні власністю квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з вказаної квартири, що належить ОСОБА_1 .

01.06.2021 року від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 надійшов зустрічний позов, у якому позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 24 липня 2019 року, вчиненого між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , третя особа: ОСОБА_3 , задоволено.

Усунуті ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю, шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 25 червня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанова Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про усунення перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення скасована та направлена справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним залишена без змін.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 липня 2025 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 14 жовтня 2025 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

04.04.2024 року від ОСОБА_2 надійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 була обізнана, що квартири була придбана у шлюбі на потреби сім`ї. У квартирі був виконаний дорогий капітальний ремонт, за рахунок чого вартість квартири збільшилась. Відповідач був зареєстрований у квартирі, яка була його постійним місцем проживання.

Після розлучення з ОСОБА_4 , остання таємно уклала договір купівлі-продажу квартири зі своєю подругою, ОСОБА_5 , яка й звернулась до суду з позовом про виселення.

А квартира була куплена за його кошти в розмірі 12 000 доларів США та оформлена на ОСОБА_3 за їх домовленістю, але суд першої інстанції не надав цьому факту жодної уваги.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Примаков Костянтин Олексійович надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що ОСОБА_4 , після розлучення з попередньою дружиною не мав ні чого, стверджував, що вона його обікрала, а тому вона купувала для нього всі особисті речі. ОСОБА_4 ніде не працював, отримував мінімальну матеріальну допомогу. Саме тому, коли через 7 місяців після того, як уклали шлюб, купувалась квартира, він у нотаріуса написав заяву, що квартира купувалась не за гроші родини, а за власні кошти ОСОБА_4 , а тому квартира не є спільним майном подружжя.

Суд першої інстанції розібрався у ситуації, правильно встановив обставини справи та прийняв законне та справедливе по суті рішення.

СУДОВІ ВИКЛИКИ

Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (т.3 а.с.130-131, 132).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції треба скасувати та винести нове рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2011 року, який розірвано рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2019 року, що встановлено поясненнями ОСОБА_2 , викладеними у змісті зустрічного позову.

ОСОБА_2 у період з 1 кварталу 2010 року по 4 квартал 2013 року доходів не мав, що вбачається з відповіді (а.с.82).

Сума доходів ОСОБА_2 у період з 1 кварталу 2005 року по 4 квартал 2009 року становить 7000 грн., що вбачається з відповіді (а.с.83).

ОСОБА_3 15 листопада 2011 року придбала у приватну особисту власність квартиру АДРЕСА_1 . Зазначена квартира була придбана ОСОБА_3 15.11.2011 року у період шлюбу з ОСОБА_2 , за письмовою згодою останнього, посвідченою приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лігутою Л.В. При оформленні договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 подав заяву, в якій зазначив, що йому відомо про те, що квартира АДРЕСА_1 набувається ОСОБА_3 у приватну особисту власність. Зазначені обставини встановлені договором (Т.1 а.с.10-13), заявою (Т.2 а.с. 3).

ОСОБА_3 , маючі боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 , добровільно вирішила ці зобов`язання погасити, у тому числі шляхом продажу останній, належної їй на праві особистої власності квартири АДРЕСА_1 , що встановлено поясненнями ОСОБА_1 , викладеними у додаткових поясненнях від 21.02.2024. Зазначена обставина узгоджується з поясненнями ОСОБА_2 , викладеними ним у зустрічній позовній заяві, з яких вбачається, що ОСОБА_1 допомагала їх з ОСОБА_3 сім`ї в отриманні коштів на ведення бізнесу.

24 липня 2019 року між ОСОБА_1 (покупець) та ОСОБА_3 (продавець) був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,8 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області (Т.1 а.с.10-13).

ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором (Т.1 а.с.10-13), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Т.1 а.с. 14).

На час укладання договору купівлі-продажу в спірній квартирі був зареєстрований колишній чоловік продавця ОСОБА_3 ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 3.1.5 договору купівлі продажу від 24.07.2019 року, продавець зобов`язується не пізніше 31.07.2019 року зняти з реєстраційного обліку всіх заінтересованих осіб та звільнити квартиру від речей домашньої обстановки і вжитку.

Позивачка ОСОБА_1 у грудні 2020 року двічі письмово, шляхом направлення поштою, зверталася до ОСОБА_2 з пропозицією виселитися зі спірної квартири, оскільки мала намір провести ремонт та заселитися до квартири зі своєю сім`єю. Дані пропозиції були повернуті ОСОБА_1 без вручення ОСОБА_2 у зв`язку з його відсутністю за адресою місця реєстрації (Т.1 а.с. 16-17, 18-19).

ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_3 стосовно спірної квартири, а саме щодо розірвання договору купівлі-продажу, визнання права власності та стягнення грошових коштів. Даний позов ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 лютого 2024 року залишений без розгляду (Т.2, а.с.78).

ОСОБА_1 , іншої нерухомості, крім квартири АДРЕСА_1 , у власності не має, що встановлено поясненнями ОСОБА_1 , викладеними у додаткових поясненнях, вбачається з інформації (т.2, а.с.77).

ОСОБА_2 веде себе дуже агресивно і жорстоко, оскільки останній при спробі ОСОБА_3 у січні 2024 року, яка діяла за довіреністю ОСОБА_1 , з метою повідомити ОСОБА_2 , що він не має права займати всі три кімнати квартири і має обрати собі одну кімнату, а інші звільнити, побив її і не впустив до квартири, що встановлено поясненнями ОСОБА_1 , викладеними у додаткових поясненнях, вбачається з диску.

ОСОБА_2 не сплачує комунальні послуги та заборгованість складається біля 100000 гривень. Окрім того, ОСОБА_2 вже декілька разів міняв замки в квартирі, щоб унеможливити проживання власників квартири. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в листопаді 2023 року прийшли в квартиру, однак їм двері ніхто не відчинив. В квартирі знаходилися сторонні особи, коли ОСОБА_3 через двері стали спілкуватися з невідомим чоловіком, то останній в нецензурній формі повідомив, що зазначену квартиру орендує, що йому в оренду квартиру здав ОСОБА_2 , який на теперішній час проживає у невідомої жінки.

Встановивши зазначені обставини справи суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення позовних вимог по первісному позову та відмову у задоволенні позовних вимог по зустрічному позову.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Верховний Суд, який вже переглядав цю справу у касаційному порядку, у постанові від 25 червня 2025 року зазначив, що право користування ОСОБА_2 спірною квартирою (сервітуту) виникло як у члена сім`ї власника житла, у зв`язку з перебуванням у особистій приватній власності його дружини ОСОБА_3 спірного нерухомого майна. Оскільки внаслідок розірвання шлюбу сервітут припинений в силу закону, тобто відпали підстави його встановлення, то для вирішення цієї справи, у суду відсутні підстави для вирішення питання про його припинення. Крім того, вимоги частини другої статті 406 ЦК України, не зобов`язують суд вирішувати питання про його припинення.

Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 61-298цс19) дійшла правового висновку, що не є підставою для виселення членів сім`ї власника квартири, у тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ.

На думку колегії суддів Верховного Суду, задовольняючи позов ОСОБА_1 про виселення, суди попередніх інстанцій формально підійшли до встановлення фактичних обставин справи, не у повній мірі врахували необхідність дотримання наведених вище вимог національного законодавства, наведених конвенційних норм та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

По суті, суди помилково виходили лише з одного факту, а саме, що ОСОБА_1 є власником спірної квартири, а оскільки відповідач не є членом її сім`ї й мав похідне право на проживання від прав колишнього власника, то підлягає автоматичному виселенню.

При цьому суди не у повній мірі врахували зазначені вище фактичні обставини, а інші не повністю встановили.

Так, у справі, що розглядається, ОСОБА_1 , придбаваючи житло, знала про проживання в ньому відповідача, а саме члена сім`ї колишнього власника цього житла. Водночас суди не вказали, чи набув ОСОБА_2 як член сім`ї ОСОБА_3 охоронюваного законом права на мирне володіння майном у законний спосіб. При цьому не зазначили, чи виявила ОСОБА_1 при купівлі квартири розумну дбайливість про інтереси відповідача, не з`ясувала, чи відмовляється він від свого права користування жилим приміщенням.

Таким чином, суди не з`ясували, чи могла позивачка, здійснивши достатньої належної обачності при укладенні договору, передбачити характер та вагу обтяження її майбутньої нерухомості.

Крім того, суди взагалі не дали правової оцінки тому, що відповідач постійно проживає у спірному житловому будинку тривалий період - з 2012 року, а докази наявності у нього іншого житла відсутні, що у цій справі має важливе юридичне значення для правильного вирішення спору.

При таких обставинах слід приймати до уваги, що відчуження спірної квартири попереднім власником ОСОБА_3 , членом сім`ї якої був відповідач, поставило під загрозу соціальний статус останнього, який може стати безхатченком, втративши право користування житлом, яким користувався тривалий час.

Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, в частині задоволених позовних вимог по первісному позову.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи, в оскаржуваному рішенні є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користування квартирою, шляхом виселення залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року в частині зустрічних позовних вимогзалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 14.10.2025 року.

Судді: