ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9088/25 Справа № 177/710/25 Суддя у 1-й інстанції - Березюк М. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 177/710/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Кучевасова А.В.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Фермерське господарство «Вікторі - 21»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Фермерського господарства «Вікторі - 21» на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року, яке ухвалено суддею Березюк М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 червня 2025 року, та на додаткове рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2025 року, яке ухвалено суддею Березюк М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 липня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фермерського господарства «Вікторі - 21» (надалі - «Вікторі - 21») про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості по орендній платі, пені, інфляційних втратах та 3 % річних.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки, площею 4,02 га, кадастровий номер :04:001:0244, щодо якої між ОСОБА_1 та ФГ «Вікторі-21» 03.01.2022 укладено договір оренди земельної ділянки, строком на 10 років.

Згідно умов договору оренди, орендна плата сплачується у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що в сумі складає 7332,00 грн на рік, обчислення якої здійснюється з урахуванням коефіцієнта індексації грошової оцінки землі згідно чинного законодавства України на дату виплати орендної плати.

Виплата орендної плати здійснюється у період від 15.08 по 31.12 кожного року.

Сторони погодили, що у випадку невнесення орендної плати у строки визначені договором, сплачується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у відсотках річних за кожен день прострочення.

Відповідач обов`язки за договором оренди щодо вчасної сплати орендної плати не виконував, орендну плату за 2023, 2024 роки не сплатив у погоджений сторонами період, тобто, допустив систематичну несплату орендної плати, чим істотно порушував права позивачки та умови договору, позбавляючи позивачку орендної плати на яку вона правомірно розраховувала.

Допущені відповідачем порушення майнових прав позивачки мають наслідком застосування пені передбаченої договором оренди, нарахувань у порядку ст. 625 ЦК України, розрахунок яких наведено у позові.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд: розірвати договір оренди земельної ділянки б/н від 03.01.2022, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Вікторі-21» щодо оренди земельної ділянки, площею 4,02 га, кадастровий номер :04:001:0244, що розташована на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за договором оренди земельної ділянки від 03.01.2022: за 2023 рік у сумі 7704,76 грн, за 2024 рік в сумі 8210,37 грн; пеню за прострочення виплати орендної плати: за 2023 рік в сумі 2618,91 грн, за 2024 рік в сумі 546,16 грн; інфляційні втрати за порушення зобов`язання з виплати орендної плати: за 2023 рік 1096,43 грн, за 2024 рік 165 грн; 3 % річних за порушення зобов`язання з виплати орендної плати за 2023 рік в сумі 284,97 грн; 3 % річних за порушення зобов`язання з виплати орендної плати за 2024 рік в сумі 56,69 грн, а всього на суму 20683,29 грн.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Розірвано договір оренди земельної ділянки без номеру від 03 січня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Вікторі-21», об`єктом якого є земельна ділянка, площею 4,02 га, кадастровий номер :04:001:0244, що розташована на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області.

Стягнуто з ФГ «Вікторі-21» на користь ОСОБА_1 : заборгованість по орендній платі за 2023 та 2024 роки в сумі 15915 гривень 13 копійок; пеню за період з 01.01.2024 по 25.03.2025 в сумі 3165 гривень 07 копійок, інфляційні втрати за період з 01.01.2024 по 25.03.2025 в сумі 1261 гривня 43 копійки; 3 % річних від простроченої суми в розмірі 341 гривні 03 копійки, а всього на загальну суму 20682 гривні 66 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ФГ «Вікторі-21» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 1937 гривень 92 копійок.

Додатковим рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2025 року стягнуто з ФГ «Вікторі -21» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 12000 гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач ФГ «Вікторі -21» просить скасувати рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФГ «Вікторі-21» про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості по орендній платі, пені, інфляційних втрат та 3 % річних, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Також, просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення, яким заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Повалій О.В. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано всі умови Договору, яким також передбачалось, що орендна плата за орендуєму земельну ділянку, за замовчуванням виплачується у готівковій формі, а в усіх інших формах (на банківський рахунок або у натуральній формі) за заявою Орендодавця або за домовленістю Сторін. Виходячи з умов Договору, можливо дійти висновку, що орендна плата за орендуєму земельну ділянку, виплачується у розмірі, який визначається за домовленістю між сторонами у готівковій формі, а в усіх інших формах виплачується за заявою Орендодавця, а тому суд неправильно трактував умови Договору та визначив, що саме на відповідача покладено обов`язок із виплати орендної плати. Відповідач ФГ «Вікторі-21» виплату орендної плати за 2022 рік здійснив, що підтверджується відомістю про видачу орендної плати за 2022 рік, однак, судом не з`ясовано у позивачки про форму отримання орендної плати та її розмір, яким чином було досягнуто домовленостей про її розмір, місце та дату отримання орендної плати і чому не було досягнуто домовленостей про розмір орендної плати на 2023 та 2024 рік, та чи не отримувала позивачка виплату орендної плати достроково (наперед). Відповіді на ці питання могли би підтвердити наявність у відповідача бажання досягнення домовленостей про розмір та форму виплати орендної плати, та бажанням продовжувати договірні відносини, і навпаки, небажанням позивачки досягти таких домовленостей, а також уникненням від отримання орендної плати за свою земельну ділянку у 2023 та 2024 році через свої інтереси, які б суперечили інтересам Орендаря. Зокрема, судом не було враховано факт відмови позивачки ОСОБА_1 від отримання грошового переказу орендної плати за 2023-2024 роки, що підтверджує позицію відповідача про добросовісне виконання ним умов Договору.

Звертає увагу суду на ту обставину, що договірних відносинах із Орендодавцями щодо виплати грошових коштів у готівковій формі, відповідач користувався звичаєм, що склався з початку фермерської діяльності господарства, за яким видача готівкових коштів у якості сплати за оренду землі, здійснювалось та здійснюється зараз, через касу фермерського господарства, за таким звичаєм і було здійснено виплату орендної плати ОСОБА_1 за 2022 рік, яка самостійно з`явилась і отримала належну їй суму. Аналогічна поведінка з боку ОСОБА_1 очікувалась і у 2023 та 2024 році, але навіть після настання граничної дати виплати орендної плати, позивачка, яка проживає та працює в с. Широке, неподалік від відповідача, жодного разу до господарства не звернулась, форму та розмір орендної плати не узгодила, що також можна розцінювати як неналежне виконання умов договору з боку Орендодавця, а саме: пунктів 10, 12, 28 Договору оренди земельної ділянки від 03.01.2022 року.

Зазначає, що, дійсно, сама по собі відсутність чи нез`явлення орендодавця для отримання орендної плати у визначені строки не звільняє орендаря від сплати орендної плати, але якщо договір оренди передбачає виплату орендної плати готівкою в касі орендодавця або натуральну виплату у разі відсутності орендодавця це є неможливим.

Відповідачем зазначалось, що у зв`язку із запровадженням військового стану в Україні, Правлінням Національного банку України, Постановою від 23.05.2022 № 104 «Про внесення змін до Положення про організацію готівкового обігу і ведення емісійно-касових операцій у банківській системі в особливий період», були введені деякі готівкові обмеження для підприємств та організацій. У відповідності із пунктом 47 цього Положення, підприємства та організації не мають права накопичувати у своїх касах готівку для здійснення майбутніх витрат (уключаючи виплати соціального характеру, заробітної плати) до встановленого строку їх виплати. Таким чином, таке обмеження вплинуло на можливість збереження готівкових коштів для виплат Орендодавцям за оренду їхніх земельних ділянок, без попереднього замовлення готівкових коштів та домовленістю про їх видачу, безпосередньо в день їх з`явлення до ФГ «Вікторі-21», однак цій обставині суд не надав жодної оцінки.

Також, суд не надав оцінку доводам відповідача щодо небажання позивачки ОСОБА_1 , на виконання умов договору, звернутися із відповідною претензією щодо порушення умов договору та його можливого розірвання безпосередньо до відповідача ФГ «Вікторі-21», що могло б запобігти необхідності звернення до суду із даним позовом та понесення судових витрат.

Відповідач вказує й на те, що після отримання копії позовної заяви та ухвали Криворізького районного суду про відкриття провадження у цій справі, ним було прийнято рішення про направлення листа та грошового переказу із сумою орендної плати на адресу позивачки, оскільки інших реквізитів для перерахування орендної плати остання не надавала. Тобто, однією з позовних вимог, позивачка зазначає про стягнення заборгованості по орендній платі за 2023 та 2024 рік, однак від отримання грошового переказу вона навмисно відмовилась, що свідчить про небажання позивачки отримувати орендну плату.

Також, відповідач, як податковий агент, який виплачує орендну плату готівкою з каси господарства, не міг утримати податок з доходів Орендодавця, оскільки такий обов`язок настає безпосередньо після виплати орендної плати, тому, з цього приводу, висновок суду першої інстанції є невірним.

Зауважує, що до заяви про ухвалення додаткового рішення не надано жодного документа на підтвердження оплати на правничу допомогу на суму 5500,00 грн., яку начебто було сплачено ще до подачі позовної заяви. Враховуючи співмірність стягненої суми заборгованості за оренду земельної ділянки позивачки (20682,00 грн.), із критеріями, встановленими частиною четвертою статті 138 ЦПК України, відповідач вважає, що стороною позивача не співрозмірно визначено суму витрат на правничу допомогу через її значне завищення (складає 58% від стягненої рішенням суду суми заборгованості), а окрім цього позивачем не доведено понесені витрати на здійснення такої допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Повалій О.В., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Також, позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Повалій О.В., просить стягнути з ФГ «Вікторі-21» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 10 500,00 грн

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Повалій О.В., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (а.с. 8) є власницею земельної ділянки, площею 4,020 га, кадастровий номер :04:001:0244, що розташована на території Новопільської (в минулому Широківської) сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджено копією Державного акта на право приватної власності на землю серії РІ № 136458, виданого Широківською сільською радою 10.09.2001 та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 2949 (а.с. 10).

03.01.2022 ОСОБА_1 уклала договір оренди земельної ділянки з ФГ «Вікторі-21», предметом якого є вищевказана земельна ділянка.

03.01.2022 сторони склали та підписали акт прийому-передачі об`єкта оренди (а.с. 13).

22.02.2022 право оренди земельної ділянки зареєстровано в реєстрі прав на нерухоме майно (а.с. 13-14).

Згідно змісту вказаного договору оренди землі, договір укладено на 10 років, тобто до 2032 року, з правом поновлення після закінчення строку на той самий термін та тих самих умовах. Сторони погодили, що за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату в розмірі 5 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (що на дату укладення договору визначена на рівні 146628,01грн п. 5 договору), що в сумі складає 7332,00 грн на рік. Орендна плата обчислюється з урахуванням коефіцієнта індексації грошової оцінки землі згідно чинного законодавства України на дату її виплати, враховуючи невиплачену орендну плату. Сторони погодили, що виплата орендної плати здійснюється готівкою або на банківський рахунок «Орендодавців» за його заявою (п. 10 договору). Виплата орендної плати здійснюється у грошовій формі, а за згодою сторін у натуральній формі (п. 11договору).

Пункт 13 договору визначає, що орендна плата сплачується по договору не пізніше, як у термін від 15 серпня по 31 грудня кожного року.

Згідно п. 14 договору оренди, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у відсотках річних за кожний день прострочення.

Пункт 28 договору визначено, що орендодавець має право, серед іншого, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, реалізувати права надані орендодавцям земельних ділянок.

Згідно пункту 30 договору орендар має право, серед іншого, самостійно визначати напрями своєї діяльності, отримувати доходи та продукцію, викупу земельної ділянки з дотриманням умов законодавства, на подальше переукладення договору на новий строк.

Пункт 35 договору передбачає підстави для припинення договору, серед яких «інші випадки, передбачені законом».

Згідно п. 36 договору, цей договір припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду, на вимогу однієї із сторін, внаслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором, з інших підстав визначених законом.

Пункти 39, 40 договору, містять положення про те, що за невиконання та неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність до закону та цього Договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини (а.с. 11-14).

Відповідач ФГ «Вікторі-21» виплату орендної плати за 2022 рік здійснило, що підтверджується відомістю про видачу орендної плати за 2022 рік (а.с. 33).

У період з 01.01.2023 по 28.02.2025 (та до дня звернення позивачки до суду з вказаним позовом) відповідач не нараховував та не виплачував ОСОБА_1 жодних доходів, в тому числі орендної плати, не утримував податків та обов`язкових платежів, підтверджується довідкою ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 17.04.2025 (а.с. 42).

02.04.2025 відповідач ФК «Вікторі -21» надіслав позивачці ОСОБА_1 лист на її адресу, а також здійснив грошовий переказ сум нарахованої орендної плати за 2023 рік у сумі 5933,00 грн та за 2024 ріку сумі 6646,05 грн, з відрахуванням податків та зборів.

Згідно інформації, наданої АТ «УКРПОШТА» на запит представника відповідача від 13.06.2025, грошовий переказ від 02.04.2025 не був виплачений ОСОБА_1 , у зв`язку з її усною відмовою від отримання переказу (а.с. 84).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що несплата відповідачем орендної плати позивачці свідчить про наявність систематичного порушення відповідачем взятих на себе за договором оренди зобов`язань щодо виплати орендної плати. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Враховуючи, що основною підставою для розірвання договору оренди, на яку посилалася позивачка, є істотне порушення відповідачем договору оренди землі, а саме систематична несплата орендної плати відповідачем, яку на даний час позивачка не отримала, суд дійшов висновку, що відповідачем істотно порушено договір оренди землі, що є підставою для його розірвання у судовому порядку.

Суд констатував, що, у силу положень ст. 81, 82 ЦПК України, позивачкою доведено, а відповідачем ФК «Вікторі -21» не спростовано факт того, що в період з 2023 по 2024 роки орендна плата позивачці у розмірі передбаченому договором оренди не виплачувалась.

Також, суд дійшов висновку, що, скільки, відповідач не виконав обов`язки, визначені статтею 24 Закону України «Про оренду землі», не надав суду доказів на підтвердження виконання умов договору та оплати позивачці коштів за користування орендованою земельною ділянкою, заборгованість підлягає стягненню з відповідача у розмірі встановленому договором, з урахуванням положень ч.2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди землі, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено правовий висновок щодо підстав для розірвання договору оренди землі з урахуванням пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України: «Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Отже, аналіз змісту статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підставу для розірвання договору оренди. При цьому факт несплати орендної плати стосується випадків як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Зазначений підхід до вирішення питання щодо можливості розірвання договору судом з підстави істотності допущенного орендарем порушення договору шляхом систематичної несплати орендної плати є сталим та підтверджується релевантною практикою суду касаційної інстанції. Зокрема, аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 689/1101/18 (провадження № 61-10292св20), від 27 жовтня 2021 року у справі № 573/1833/20 (провадження № 61-7138св21), від 22 листопада 2021 року у справі № 341/609/20 (провадження № 61-10091св 21), від 24 листопада 2021 року у справі № 357/15284/18 (провадження № 61-13518св21), від 08 грудня 2021 року у справі № 357/452/21 (провадження № 61-7721св21).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачка мотивувала позовні вимоги тим, що відповідачем не сплачено орендну плату за 2023-2024 роки.

Отже, відповідач повинен був спростувати належними та допустимими доказами твердження позивачки про несплату орендної плати, однак, у матеріалах справи такі докази відсутні, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо розірвання Договору оренди земельної ділянки б/н від03 січня 2022року на підставі п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України та ст. 21 Закону України «Про оренду землі», у зв`язку з систематичною несплатою орендарем орендної плати за користування земельною ділянкою.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано тієї обставини, що саме позивачка ОСОБА_1 ухилялася від отримання орендної плати колегією суддів не приймаються, як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Зокрема, відповідач міг здійснити виплату орендної плати грошовим переказом за місцем проживання орендодавця або скористатися положеннями ч. 1 ст. 537 ЦК України, які передбачають порядок дій боржника для підтвердження виконання ним свого зобов`язання у тому разі, коли кредитор або уповноважена ним особа відсутні у місці виконання зобов`язання чи кредитор або уповноважена ним особа ухилилися від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку, шляхом внесення боржником належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса,нотаріальної контори або на рахунок ескроу. У такому випадку нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит. Разом з тим, відповідачем вказаних дій вчинено не було, а доводи останнього щодо неможливості забезпечення такими діями належної виплати орендної плати, з огляду на ухилення позивачки ОСОБА_1 від отримання орендної плати, є лише припущенням відповідача, адже, вказаних дій ним вчинено не було.

Доводи відповідача про те, що у зв`язку із запровадженням військового стану в Україні, Правлінням Національного банку України, Постановою від 23.05.2022 № 104 «Про внесення змін до Положення про організацію готівкового обігу і ведення емісійно-касових операцій у банківській системі в особливий період», були введені деякі готівкові обмеження для підприємств та організацій, та у відповідності із пунктом 47 цього положення, підприємства та організації не мають права накопичувати у своїх касах готівку для здійснення майбутніх витрат (уключаючи виплати соціального характеру, заробітної плати) до встановленого строку їх виплати, що вплинуло на можливість збереження готівкових коштів для виплат Орендодавцям за оренду їхніх земельних ділянок, без попереднього замовлення готівкових коштів та домовленістю про їх видачу, безпосередньо в день їх з`явлення до ФГ «Вікторі-21», колегією суддів не приймаються, оскільки суду не було надано доказі про те, що ФГ «Вікторі-21» повідомляв протягом 2023-2024 років позивачку ОСОБА_1 про такі обставини та пропонував їй завчасно звернутися у касу фермерського господарства, тоді як Договором такі умови для виплати орендної плати не передбачені.

При цьому, вчинення відповідачем ФК «Вікторі-21» дій із виплати орендної плати, шляхом грошового переказу, після звернення позивачки ОСОБА_1 до суду з даним позовом правового значення для вирішення даного спору не має, що узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.11.2024 по справі № 918/391/23.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка ОСОБА_1 не зверталася до ФК «Вікторі-21» із пропозицією досудового врегулювання спору, як це передбачено умовами Договору, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки звернення особи до суду за захистом свого порушеного права гарантоване Конституцією України та не може бути обмежено.

Отже, судом встановлено факт повної несплати орендної оплати впродовж двох років, що свідчить про те, що відповідач істотно порушував права орендодавця, не проводячи виплату орендної плати та не вживаючи жодних заходів для її виплати, й така поведінка відповідача підірвала довіру до нього з боку позивачки, у зв`язку з чим ОСОБА_1 має право на розірвання договору оренди землі, й висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в цій частині є вірними та не спростовані відповідачем ФК «Вікторі-21».

За нормами статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Матеріалами справи підтверджено, що орендна плата за 2023 рік та 2024 рік позивачці ОСОБА_1 не виплачена, а тому заборгованість в сумі 15915,13 грн. підлягає стягненню у судовому порядку.

При цьому, у пункті 14 договору оренди від 03.01.2022, сторони погодили умови нарахування та розмір неустойки у формі пені, визначивши, що у разі не внесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у відсотках річних за кожен день прострочення, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ФГ «Вікторі-21» 2618,91 грн та 546,16 грн, в рахунок сплати неустойки за порушення строків сплати орендної плати, відповідно за 2023 та 2024 роки, згідно розрахунку наведенного позивачкою у позові (а.с. 4 -5).

Також, за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у позивачки виникли легітимні очікування щодо отримання розміру орендної плати за спірний період, навівши відповідне обґрунтування 3% річних та інфляційних втрат за неналежне виконання зобов`язання.

Колегія суддів погоджується із розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, обрахованих позивачкою у відповідності до погоджених умов, не спростованих відповідачем, як більш захищеною стороною у договірних відносинах, який повинен і мав можливість надати самостійно докази на підтвердження чи спростування суми наявної заборгованості по орендній платі з урахуванням індексації та видатків, а також надавши власний контррозрахунок нарахувань у порядку ч.2 ст.625 ЦК України.

Отже, враховуючи встановлення факту порушення відповідачем умов договору оренди в частині своєчасної сплати орендної пати за 2023 та 2024 роки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання договору, стягнення з відповідача заборгованості за вказаний період, пені, 3% річних та суми інфляційних втрат з урахуванням положень ч.2 ст.625 ЦК України.

Доводів на спростування викладеного апеляційна скарга не містить, як і доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Ухвалюючи додаткове рішення суду та стягуючи з ФК «Вікторі-21» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 12 000 гривень 00 копійок, суд першої інстанції вірно керувався п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України та виходив з того, що, оскільки заявлені позовні вимоги задоволені у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачкою та підтверджені документально, покладаються на відповідача, з урахуванням принципу розумності та справедливості, зокрема, щодо складності цивільної справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, суду надано: ордер на надання правничої допомоги (а.с. 9), договір про надання правничної допомоги укладений між адвокатом Повалій О.В. та клієнтом ОСОБА_1 (а.с. 103), з додатком актом № 01 від 13.03.2025, який містить детальний опис правничих послуг за договором, їх вартість (а.с. 104), а також акт приймання-передачі виконаних робіт та надану правничу допомогу від 27.06.2025 (з остаточною сумою витрат) на загальну суму 12000,00 грн, з яких надання консультації правничого характеру 1000,00 грн, підготовка адвокатського запиту 1500,00 грн, підготовка та подання до суду позову 3000,00 грн, участь у трьох судових засіданнях 4500,00 грн, підготовка та подання заяви про ухвалення додаткового рішення 2000,00 грн (а.с. 106).

Встановлено, що представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Повалій О.В. активно приймала участь у трьох судових засіданнях (23.04.2025, 11.06.2025 та 27.06.2025), не допускаючи безпідставних неявок, вживала заходів для самостійного отримання та подання суду доказів на підтвердження правової позиції, шляхом підготовки та подання адвокатського запиту до компетентних органів (а.с. 42, 107).

При цьому, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України), а тому колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів оплати позивачкою ОСОБА_1 у повному обсязі витрат на професійну правничу допомогу.

Також, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова ВеликоїПалати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Враховуючи, складність справи, виконані адвокатом роботи під час розгляду справи у суді, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн., що є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, й доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених відповідачем ФК «Вікторі-21» у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Згідно п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

При цьому, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, Об?єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердженя розміру витрат на професійну парвничу допомогу у суді апеляційної інстанції, позивачкою ОСОБА_1 надано суду: Договір про надання правничої допомоги від 13.03.2025 року та Додаток до нього № 1 від 13.03.2025 року, Акт приймання передачі наданих послуг від 13 жовтня 2025 року, рахунок на оплату послуг №РО-131025/1 від 13 жовтня 2025 року, ордер адвоката.

Так, позивачка ОСОБА_1 та АО «ФАВОРИТ», відповідно до Додатку №1 до Договору про надання правничої допомоги від 13 березня 2025 року, погодили, що Клієнт здійснює оплату на користь Об`єднання за виконання ним передбачених у цьому додатку доручень в такому розмірі: надання консультацій з правничих питань вартістю 1000 грн.; складання позовної заяви, відповіді на відзив 3000,00 грн.; складання апеляційної скарги, касаційної скарги 4000,00 грн; складання інших процесуальних документів (заяв, клопотань, пояснень) 2000,00 грн; участь у судових засіданнях 1500,00 грн. за участь в одному судовому засіданні, інші види правничої допомоги - за домовленістю.

Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг від 13 жовтня 2025 року, АО «ФАВОРИТ» були виконані наступні доручення: підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу - 4 000,00 грн; участь у 3-х судових засіданнях у суді апеляційної інстанції (16.09.2025, 30.09.2025, наперед за 14.10.2025) вартістю 1 500,00, кожне - 4 500,00 грн, підготовка та подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу- 2 000,00 грн.

Отже, розрахунок суми судових витрат, понесених позивачкою за розгляд справи в суді апеляційної інстанції і заявлених до стягнення на оплату послуг адвоката складає 10 500,00 грн.

Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката у суді апеляційної інстанції, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат відсутні.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465 заі 18); від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19); від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26 цс 21); від 07 липня 2021 року у справа № 910/12876/19 (провадження № 12-94 гс 20).

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи в суді апеляційної інстанції, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 500,00 грн. та їх стягнення не суперечить принципу розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Фермерського господарства «Вікторі - 21» - залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року та додаткове рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з Фермерського господарства «Вікторі - 21» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 500 (десять тисяч п?ятсот) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: