Справа № 939/771/25
РІШЕННЯ

Іменем України

22 вересня 2025 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді - Герасименко М.М.,

за участі секретаря - Боярської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю, і витрат на встановлення надгробного пам`ятника,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, через представника - адвоката Таргонія В.М., звернулися до суду з вказаним позовом, просили стягнути з АТ «Українська залізниця» на їх ( ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ) користь по 250 000 грн у якості відшкодування моральної шкоди, а також витрати на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 34 672,50 грн - на користь ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 жовтня 2017 року на залізничній станції «Немішаєве» потяг (локомотив ВЛ-80-710), який знаходиться на балансі виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Козятин» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця», під керуванням машиніста ОСОБА_3 , здійснив наїзд на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих травм помер. Машиніст ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця» з 01 липня 2014 року по теперішній час. У лікарському свідоцтві про смерть № 502 від 25 жовтня 2017 року та у довідці про причину смерті ОСОБА_4 зазначено, що смерть останнього настала внаслідок множинних травм тіла, залізничної травми на залізничній станції «Немішаєве». Внаслідок вказаних дій відповідача, які спричинили смерть ОСОБА_4 , позивачі, які є дітьми померлого, зазнали моральних страждань, розмір яких оцінюють сумою по 250 000 грн кожному. Також після смерті батька позивач ОСОБА_2 сплатив за виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника 34 672,50 грн.

Ухвалою суду від 01 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

22 квітня 2025 року від представника відповідача АТ «Українська залізниця» - адвоката Макаровця І.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечував проти позову в повному обсязі. Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07 год. 01 хв. стався нещасний випадок за участі електропоїзду № 2515 та ОСОБА_4 , внаслідок якого останній помер. Як вбачається з акта службового розслідування та пояснень машиніста і його помічника, нещасний випадок стався через порушення потерпілим п.2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Машиніст ОСОБА_3 , слідуючи поїздом № 2515 локомотив ВЛ80Т710 по станції Немішаєве, помітив на перехідній площадці потерпілого, який не реагував на звуковий сигнал, та застосував екстрене гальмування для запобігання наїзду, проте зупинка відбулася з наїздом на потерпілого. Вини працівників залізничного транспорту не вбачається, прилади безпеки були увімкнені та працювали нормально, порушень в управлінні гальмами та веденню поїзда немає. Представник вважає, що, оскільки травмуванню ОСОБА_4 передувало свідоме та умисне порушення останнім Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, то АТ «Укрзалізниця» звільняється від будь-якої відповідальності за шкоду, у тому числі моральну, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Також, не погоджуючись із позовом, представник зазначає, що у позовній заяві не зазначено в чому саме полягає завдана моральна шкода, до позову не додано доказів, які вказують на правові підстави заподіяння позивачам такої шкоди і не надано обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди. Враховуючи викладене, вважав, що відсутні правові підстави для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди та витрат на встановлення надгробного пам`ятника.

Ухвалою суду від 16 липня 2025 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивачів - адвокат Таргоній В.М. позов підтримав, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача АТ «Українська залізниця» - адвокат Макаровець І.В. позов не визнав, посилаючись на доводи, викладені у відзиві. Додатково вказав, що відповідно до висновків експертів, які надійшли на адресу суду, потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, що також є порушенням Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Вислухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що загиблий ОСОБА_4 є батьком позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 12, 16).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8).

Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть та довідку про причину смерті № 502 від 25 жовтня 2017 року, смерть ОСОБА_4 настала на залізничній станції «Немішаєве»; причиною смерті останнього стали множинні травми тіла, залізнична травма (а.с. 9-10).

З акту № 49 службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на Південно-Західній залізниці Виробничий підрозділ Київська дирекція залізничних перевезень Станція Немінаєве, складеного 27 жовтня 2017 року, вбачається, що 24 жовтня 2017 року о 07 год. 01 хв., на І головній колії, 41 км пк 6, на переході, стався нещасний випадок за участі електропоїзду № 2515 та ОСОБА_4 , внаслідок якого останній помер.

За результатами вказаного службового розслідування встановлено, що нещасний випадок стався внаслідок порушення ОСОБА_4 п.2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Машиністом поїзда №2515 ОСОБА_3 подавалися сигнали великої гучності та було застосоване екстрене гальмування. По парковому гучномовному зв`язку проводилось оголошення про слідування поїзда по станції. Вини працівників залізничного транспорту в даному випадку не вбачається (а.с. 50, 53).

Під час службового розслідування у машиніста ОСОБА_3 відібрані пояснення, у яких останній вказав, що 24 жовтня 2017 року, слідуючи поїздом № 2515 локомотив ВЛ80Т710 вагою 4822 ос.208 по станції Немішаєве, помітив на перехідній площадці чоловіка, який не реагував на сигнал великої гучності. У подальшому, застосувавши екстрене гальмування для запобігання наїзду на людину, зупинився о 07 год. 01 хв. на 43 км пк 4 з наїздом. Помічником ОСОБА_5 при огляді місця наїзду виявлено чоловіка, який був смертельно травмований та знаходився під платформою. Аналогічні пояснення надав ОСОБА_5 (а.с. 51, 52).

До матеріалів службового розслідування також додано розшифровку швидкостемірної стрічки машиніста локомотивного депо Коростень ОСОБА_3 , ломокотив ВЛ80т № 710, поїзд № 2515, вагою 4822 т, ос.208, якою встановлено, що 24 жовтня 2017 року на 42 км пк 7 (ст.Немішаєве) при швидкості 60 км/год, при зеленому вогні локомотивного світлофору застосовано екстрене гальмування. Фактичний гальмівний шлях становить 600 метрів (розрахунковий гальмівний шлях 620 метрів), тиск у гальмівній магістралі знижено до нуля. Зупинився на 43 км пк 7 (ст.Немішаєве) о 07 год.01 хв. Прилади безпеки увімкнені та працювали нормально. Порушень в управлінні гальмами та веденню поїзда немає (а.с. 54).

Локомотив ВЛ-80-710 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Козятин» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». ОСОБА_3 працює у виробничому підрозділі на посаді машиніста електропоїзда з 01 липня 2014 року по теперішній час (а.с. 11).

Бучанське районне управління поліції ГУ НП в Київській області НПУ на запит суду повідомило, що 24 жовтня 2017 року о 07:32 до ЧЧ Бородянського ВП надійшло повідомлення від чергового по станції смт. Немішаєве Бородянського району Київської області гр. ОСОБА_6 про те, що близько 07 год. 30 хв. вантажний потяг № 2515, який рухався у напрямку "Київ-Тетерів" смертельно травмував гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1. Труп ОСОБА_4 , направлено до Ірпінського відділення КОБСМЕ для проведення СМЕ. Відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 жовтня 2017 року за № 0001077 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. В зв`язку з тим, що внаслідок військової агресії російської федерації у березні 2022 року була повністю знищена будівля відділення поліції №2 Бучанського ВП ГУНП в Київській області, у тому числі і матеріали кримінального провадження № 0001077, а тому надати вказане кримінальне провадження не представляється можливим (а.с. 77).

Як вбачається з відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань про рух кримінального провадження, постановою слідчого Напісочного Є.Є. від 31 жовтня 2018 року кримінальне провадження № 0001077 від 24 жовтня 2017 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПУ України (а.с. 94-95).

Відповідно до висновків експерта № 502 від 24 листопада 2017 року та № 2921 від 03 листопада 2017 року, смерть ОСОБА_4 настала від отриманої множинної травми тіла у вигляді розтрощення голови з евісцерацією речовини головного мозку, розтрощення грудної клітки з множинними розривами внутрішніх органів та розвитком масивної крововтрати, переломами хребта, тазу та кінцівок. Ушкодження утворились незадовго до смерті, від дії тупого предмету, можливо під час контакту з частинами рухомого складу чи залізничного полотна та знаходяться в прямому причинному зв`язку з її настанням; у своїй сукупності відповідають тяжким тілесним ушкодженням, по відношенню до живих осіб. При судово-токсикологічній експертизі в крові трупа ОСОБА_4 виявлено етиловий спирт - 0,78%, що за життя відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння (а.с. 99-100, 101).

Позивачі, звертаючись до суду, вказують, що у зв`язку з невідновністю заподіяної шкоди, її тривалістю та глибини страждань, вони внаслідок події, яка спричинила смерть їхнього батька ОСОБА_4 , зазнали моральних страждань, розмір яких оцінюють сумою по 250 000 грн кожному.

Також після загибелі батька позивач ОСОБА_2 виготовив та встановив надгробний пам`ятник, на який витратив 34 672,50 грн, на підтвердження чого надав копію рахунку № 19/32 від 07 серпня 2021 року (а.с. 21).

Отже, судом встановлено, що батько позивачів загинув внаслідок смертельного травмування ломокотивом ВЛ80т № 710, поїзд № 2515, під керуванням машиніста ОСОБА_3 , володільцем якого, як джерела підвищеної небезпеки, є АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебуває у трудових відносинах.

Судом встановлено, що між наїздом поїзда на ОСОБА_4 та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.

Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання у постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про залізничний транспорт»).

У пункті 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу.

У той же час, Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19 лютого 1998 року (далі - Правила), визначені правила безпеки для пішоходів.

Так, пунктом 2.2 Правил встановлено, що перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку.

При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід (п. 2.3 Правил).

Відповідно до пунктів 2.6, 2.20 Правил пішоходам забороняється переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м; знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

В силу вимог ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У відповідності до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц, від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17, від 16 грудня 2020 року у справі № 161/3557/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16 зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події, тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин).

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 січня 2025 року у справі № 624/946/23, положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Сторонами не доведено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.

Смерть ОСОБА_4 настала від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при контакті з джерелом підвищеної небезпеки - поїздом, належним відповідачу, вина та протиправність дій АТ «Українська залізниця» відсутні, а смерті потерпілого сприяла його власна груба необережність та недбалість, зокрема порушення вимог пунктів 2.2, 2.3, 2.6, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Встановивши, що причиною загибелі ОСОБА_4 є потрапляння під електропотяг у зв`язку з його грубою необережністю та недбалістю, у тому числі алкогольне сп`яніння, суд приходить до висновку, що хоч ця обставина і не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування.

Верховний Суд у постанові від 24 січня 2025 року у справі № 624/946/23 дійшов висновку, що грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову.

Судом встановлено, що внаслідок вказаної пригоди, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув ОСОБА_4 . Позивачам завдано моральну шкоду, яка пов`язана з емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть батька. Позивачі безповоротно втратили близьку їм людину. Виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що завдана позивачам моральна шкода підлягає відшкодуванню. Проте, суд також враховує поведінку як працівників АТ «Українська залізниця», у діях яких не встановлено вини у настанні вказаної події, так і самого потерпілого, який перебував на залізничній станції в стані алкогольного сп`яніння та в діях якого наявні порушення пунктів 2.2, 2.3, 2.6, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, а тому, керуючись принципом законності та справедливості, співмірності, приходжу до переконання, що розмір компенсації моральної шкоди в сумі 50 000 грн на кожного позивача є достатнім та не призведе до збагачення за рахунок відповідача. Отже, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов у цій частині підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Позивач ОСОБА_2 до позовної заяви долучив рахунок №19/32 від 07 серпня 2021 року, фотознімок надгробного пам`ятника загиблого, згідно яких він поніс витрати за виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника у розмірі 34 672, 50 грн (а.с.12-13).

За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 витрати на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 34 672,50 грн.

З урахуванням того, що позивачі при поданні позову до суду були звільнені від сплати судового збору, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1346, 73 грн (134 672,50 грн х 1%) .

Керуючись ст. 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю, і витрат на встановлення надгробного пам`ятника, задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 34 672 (тридцять чотири тисячі шістсот сімдесят дві) гривні 50 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь держави судовий збір у розмірі 1346 (одна тисяча триста сорок шість) гривень 73 копійки.

В іншій частині в позові відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 15 жовтня 2025 року.

СуддяМарина ГЕРАСИМЕНКО