ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9187/25 Справа № 204/8776/24 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Макарова М.О., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс»

на рішення Чечелівського районного міста Дніпра від 27 травня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Чечелівського районного міста Дніпра із позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивований тим, що 19 листопада 2023 року в м. Дніпрі на перехресті вул. Макарова та вул. Фабрично-Заводської сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача, автомобіля «Citroen C3», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , чим йому останнім завдані матеріальні збитки.

Вказав, що цивільно-правова відповідальність відповідача - власника транспортного засобу застрахована в АТ «СК «ББС Іншуранс», згідно поліса ОСЦПВВНТЗ № ЕР/217242827, який діяв на дату ДТП. При цьому, зазначав, що вина ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року, справа № 204/15701/23. Вказав, що 29 листопада 2023 року його представник направив на електронну пошту АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» завірені електронно-цифровим підписом оригінал заяви про виплату страхового відшкодування, оригінал повідомлення про ДТП та надав весь необхідний пакет документів.

26 грудня 2023 року його представник направив на електронну пошту АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» завірені електронно-цифровим підписом рахунок з СТО ФОП ОСОБА_4 , виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФОП ОСОБА_4 , витяг з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_4 .

Пізніше, 02 січня 2024 року його представник направив на електронну пошту відповідача завірену електронно-цифровим підписом постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року по справі № 204/15701/23, а вже 18 січня 2024 року АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» виплачено на рахунок ФОП ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 52 342 гривні 08 копійок, при цьому не узгодивши його розмір із ним.

Зазначав, що 01 лютого 2024 року його представник звернувся зі скаргою до НБУ щодо недоплати страхового відшкодування.

23 лютого 2024 року НБУ повідомив йому, що страховик виплатив страхове відшкодування в загальному розмірі 63 504 гривні 75 копійок. Розмір страхового відшкодування страховиком розраховано на підставі звіту № 150320/1 від 20 січня 2024 року, складеного оцінювачем ОСОБА_5 , але відповідну копію звіту НБУ не направив. Позивач вказав, що 01 лютого 2024 року його представник направив на електронну пошту АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» запит-вимогу щодо доплати страхового відшкодування на підставі висновку експерта Дроздова Ю.В. № 3012/23 від 20 грудня 2023 року, складеного на замовлення позивача та попросив надати документи на підставі яких було розраховано розмір заподіяної шкоди. Натомість, листом від 09 лютого 2024 року АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» повідомило йому, що розмір страхового відшкодування ним розраховано на підставі звіту № 150320 від 10 січня 2024 року, складеного оцінювачем ОСОБА_5 , а відтак підстави для доплати відсутні. В той же час, копій документів, на підставі яких було визначено розмір заподіяної шкоди, страховиком надано не було.

Водночас, 22 лютого 2024 року АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» здійснила доплату страхового відшкодування в розмірі 11 162 гривні 67 копійок, що є меншим, ніж розмір шкоди визначений експертом ОСОБА_6 .

Зазначав, що він не був ознайомлений із звітом оцінювача ОСОБА_5 № 150320/1 від 20 січня 2024 року, який складений на замовлення страховика, тому не зміг висловити свої зауваження та заперечення до нього.

Вказав, що звіт оцінювача ОСОБА_5 № 150320/1 від 20 січня 2024 року, є неналежним доказом розрахунку матеріальної шкоди, оскільки оцінювач ОСОБА_5 не оглядав пошкоджений транспортний засіб, а тому його звіт складено з порушенням п. 1.3, 5.1, 5.5, 8.1, 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Позивач вказав, що оцінювач ОСОБА_5 не оглядав пошкоджений автомобіль позивача, відповідно не міг достовірно визначити характер пошкоджень, їх обсяг, а його звіт складено з порушенням пунктів 5.1, 5.5. та 8.5 Методики товарознавчої експертизи, оскільки визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його особистого огляду можливо лише експертом, а не оцінювачем, як це зроблено страховиком, який складає висновок, і тільки за рішенням органу, який призначив експертизу чи залучив експерта.

Зазначав, що при виплаті страхового відшкодування АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» керувалося звітом оцінювача ОСОБА_5 № 150320/1 від 20 січня 2024 року, який складено порушенням вимог п. п. 1.3, 5.1, 5.5, 8.1, 8.5 Методики, а тому вказаний висновок не може бути належним доказом у справі.

Вказав, що він, через свого представника, звернувся до судового експерта Дроздова Ю.В. для встановлення розміру збитку заподіяного в результаті пошкодження його автомобіля, який особисто оглядав транспортний засіб та склав висновок, який відповідає вимог ст. 106 ЦПК України.

Згідно з висновком експерта Дроздова Ю.В. № 3012/23 від 20 грудня 2023 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 108 805 гривень 84 копійки, а оскільки, відповідачем йому було виплачено 63 504 гривні 75 копійок, то сума недоплаченого страхового відшкодування, яка підлягає стягненню із відповідача на його користь становить 45 301 гривня 09 копійок.

У зв`язку з чим прохав суд стягнути з відповідача на його користь недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 45 301 гривня 09 копійок, разом із витратами на правову допомогу у сумі 10 000 гривень та витратами на експертизу у сумі 3 080 гривень.

Рішенням Чечелівського районного міста Дніпра від 27 травня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 45 301 (сорок п`ять тисяч триста одна) гривня 09 (дев`ять) копійок.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» на користь ОСОБА_1 судові витрати на проведення експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку у сумі 3 080 (три тисячі вісімдесят) гривень.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У відзиві позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч.1,4 ст. 357 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року (у справі № 204/15701/23), ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (том 1, а. с. 19-20).

Із вказаної постанови убачається, що 19 листопада 2023 року о 15 годині 30 хвилин, у м. Дніпрі по вул. Макарова, 27, водій ОСОБА_3 , керував транспортним засобом «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , та у разі виникнення небезпеки через недотримання безпечної дистанції скоїв зіткнення з транспортним засобом «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який зупинився попереду та, який в свою чергу продовжив некерований рух і скоїв зіткнення з автомобілем «Citroen C3», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зупинився попереду нього, під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого транспортні засобу отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 13.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КупАП.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , застрахована у АТ «СК «ББС Іншуранс»», згідно поліса ОСЦПВВНТЗ ЕР-217242827 (том 1, а. с. 34).

29 листопада 2023 року представником позивача відповідачу подано повідомлення про подію, яка має ознаки страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування (том 1, а. с. 8, 9-10).

Також, 29 листопада 2023 року представником позивача відповідачу подано запрошення на експертизу незалежного судового експерта пошкодженого автомобіля та заяву про анулювання всіх попередніх заяв (том 1, а. с. 11-12).

18 січня 2024 року відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 52 342 гривні 08 копійок (том 1, а. с. 32).

01 лютого 2024 року позивач звернувся до НБУ зі скаргою щодо недоплати страхового відшкодування (том 1, а. с. 23-26).

22 лютого 2024 року відповідач доплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 11 162 гривні 67 копійок (том 1, а. с. 33).

23 лютого 2024 року НБУ листом № 14-0004/14129 (том 1, а. с. 27-31 та на звороті) повідомив позивача про те, що страховиком виплачено на рахунок ФОП ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 63 504 гривні 75 копійок (том 1, а. с. 32, 33), при цьому вказано, що розмір страхового відшкодування останнім розраховано на підставі звіту про оцінку КТЗ від 20 січня 2024 року № 150320/1, який складено оцінювачем ОСОБА_5 , однак, копії документів, на підставі яких було визначено розмір заподіяної шкоди, НБУ не направив.

16 серпня 2023 року судовим експертом Дроздовим Ю.В. за заявою представника позивача проведено товарознавчу експертизу по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 3012/23 (том 1, а. с. 35-71), за яким вартість матеріального збитку, заподіяної власнику КТЗ «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 108 805 гривень 84 копійки.

Відповідно до вказаного висновку експерта: ринкова вартість КТЗ Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 202 937 гривень 51 копійка, а вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу змінюваних складових частин 105 769 гривень 46 копійок (без ПДВ).

Відповідно до Акту № 20 від 31 січня 2024 року прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), ФОП ОСОБА_4 здійснило ремонт транспортного засобу позивача за 109 270 гривень (том 1, а. с. 75-76).

07 грудня 2023 року оцінювачем ОСОБА_7 за участі довіреної особи позивача ОСОБА_8 , складено акт огляду транспортного засобу (том 1, а. с. 134 та на звороті), в якому останній зазначив, що з протоколом огляду не згоден, оскільки він не заповнений в повному обсязі.

10 січня 2024 року ФОП ОСОБА_5 на замовлення ТОВ «Едак» складено звіт № 150320 про оцінку колісного транспортного засобу (том 1, а. с. 135-151).

З указаного звіту убачається, що ринкова вартість КТЗ до пошкодження становить 193 224 гривні 15 копійок; коефіцієнт фізичного зносу 0,5926; вартість відновлювального ремонту КТЗ 74 291 гривня 51 копійка; вартість відновлювального ремонту 52 342 гривні 08 копійок з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в тому числі ПДВ на запасні частини 2 514 гривень 96 копійок.

20 січня 2024 року ФОП ОСОБА_5 на замовлення ТОВ «Едак» складено звіт № 150320/1 про оцінку колісного транспортного засобу (том 1, а. с. 152-167).

З указаного звіту убачається, що ринкова вартість КТЗ до пошкодження становить 193 224 гривні 15 копійок; коефіцієнт фізичного зносу 0,5926; вартість відновлювального ремонту КТЗ 94 047 гривень 76 копійок; вартість відновлювального ремонту 63 504 гривні 75 копійок з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в тому числі ПДВ на запасні частини 3 671 гривня 41 копійка.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами ст. 979 ЦК України,за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Нормою ч. 3 ст. 988 ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Приписами ч. 1 ст. 990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктами 1.4, 1.7 ст. 1 цього Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено те, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Приписами ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), підстав відступати від яких суд не вбачає.

Відповідно до вимог п. 8.2 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, то вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження.

Якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортній пригоді, а також витрати на евакуацію ТЗ з місця дорожньо-транспортній пригоді.

Для повного відшкодування завданої шкоди і страховиком, і винним водієм судам необхідно встановити ринкову вартість автомобіля до дорожньо-транспортній пригоді та вартість деталей, вузлів та агрегатів фізично знищеного ТЗ після дорожньо-транспортній пригоді.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 1 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортній пригоді, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортній пригоді та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортній пригоді.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 337/5881/14-ц (провадження № 61-1586св18), від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц (провадження № 61-5059св18), від 4 квітня 2018 року у справі № 758/8578/15-ц (провадження № 61-8962св18), від 18 квітня 2018 року у справі № 361/3094/15-ц (провадження № 61-700св18), від 13 червня 2018 року у справі № 444/577/16-ц (провадження № 61-6285св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 343/2372/15-ц (провадження № 61-8947св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 466/7010/16 (провадження № 61-7447 св18), від 18 грудня 2018 року у справі № 524/561/16-ц (провадження № 61-21355св18), від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц (провадження № 61-31609св18).

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги щодо незгоди стосовно висновку експерта Дроздова Ю.В. № 3012/23 від 20.12.2023 року, зважаючи на наступне.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а сторонами не оспорено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не перевищує ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження.

Так, на підтвердження вказаного сторонами надано: позивачем висновок товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ № 3012/23 від 20 грудня 2023 року (судового експерта Дроздова Ю.В.), а відповідачем звіт № 150320 від 10 січня 2024 року та № 150320/1 від 20 січня 2024 року про оцінку колісного транспортного засобу оцінювача ФОП ОСОБА_5 .

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2024 року було призначено по даній справі судову транспортно-товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На розгляд експертів поставлено наступне питання:

1.Яка вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 листопада 2023 року, автомобіля «Geely Emgrand», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (у тому числі з ПДВ)?

Судову транспортно-товарознавчу експертизу доручено провести за матеріалами цивільної справи № 204/8776/24 (провадження № 2/204/3579/24) без огляду об`єкта дослідження.

Згідно висновку експерта № 31-25 від 24.04.2025 експертом були зроблені наступні висновки.

3.1. Висновки по першому варіанту дослідження з врахуванням вихідних даних "Висновку № 3012/23 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ" від 20.12.2023, складеного судовим експертом Дроздовим Ю. В. (а. с. 35 72) (по п. п. 2.5. - 2.8; 2.9 - 2.10. дослідницької частини)

1. Вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 листопада 2023

року, автомобіля «Geely Emgrand», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (у тому числі з ПДВ) станом на 19 листопада 2023 року з врахуванням вихідних даних "Висновку № 3012/23 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ" від 20.12.2023, складеного судовим експертом Дроздовим Ю. В. (а. с. 35 - 72), складала 108108,17 грн.

3.2. Висновки по другому варіанту дослідження з врахуванням вихідних даних "Звіту № 150320/1 про оцінку колісного транспортного засобу" від 20.01.2024, складеного ОСОБА_5 (а. с. 152 167) (по п. п. 2.5. - 2.8; 2.10. - 2.12. дослідницької частини)

1. Вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 листопада 2023

року, автомобіля «Geely Emgrand», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (у тому числі з ПДВ) станом на 19 листопада 2023 року з врахуванням вихідних даних Звіту № 150320/1 про оцінку колісного транспортного засобу від 20.01.2024, складеного ОСОБА_5 (а. с. 152 167), складала 75394,95 грн.

3.3. Висновки по третьому варіанту дослідження з врахуванням вихідних даних "Звіту № 150320 про оцінку колісного транспортного засобу" від 10.01.2024 складеного ОСОБА_5 (а. с. 135 151) (по п. п. 2.5. - 2.8; 2.13. - 2.14. дослідницької частини).

1. Вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, пошкодженого внаслідок, дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 листопада 2023. року, автомобіля «Geely Emgrand», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (у тому числі з ПДВ) станом на 19 листопада 2023 року з врахуванням вихідних даних "Звіту № 150320 про оцінку колісного транспортного засобу від 10.01.2024, складеного ОСОБА_5 (а. с. 135 151) скаладала 62078,89 грн.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Посилання апелянта, що висновок ОСОБА_6 № 3012/23 від 20.12.2023 року не бути належним доказом розрахунку матеріальної шкоди, оскільки останній не містить витягу із Бюлетня автотоварознавця, а також невірно було пораховано коефіцієнт ринку регіону не заслуговують на увагу, оскільки експерт Дроздов Ю.В. в п. 6 додатків посилається на Бюлетень автотоварознавця.

Проте, апелянт не надав доказів ні суду першої, ні апеляційної інстанції, що розрахунки експерта не відповідають даним Бюлетня товарознавця.

Стосовно коефіцієнту ринку регіону, то експерт зазначав, чому він використовує саме коефіцієнт 1,03 (а.с. 39 - стор. 5 висновку, другий абзац знизу).

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що апелянт не давав належних та допустимих доказів на спростування висновку експерта Дроздова Ю.В. № 3012/23 від 20.12.2023 року.

Стосовно звітів оцінювача ОСОБА_5 , а саме № 150320 від 10.01.2024 року та № 150320/1 від 20.01.2024 року, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до відомостей Державного реєстру «Суб`єкти оціночної діяльності», ФОП ОСОБА_5 зареєстрований, як суб`єкт оціночної діяльності за сертифікатом № 815/20 від 11 вересня 2020 року.

10 вересня 2003 року постановою Кабінету Міністрів України № 1440 затверджено Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Пунктами 50-55 вказаного Національного стандарту № 1, зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

28 жовтня 2004 року постановою Кабінету Міністрів України № 1442 затверджено Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Приписами ч. 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 та з урахуванням Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна (незважаючи на вибір оцінювачем методичного підходу його оцінки) передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до вимог п. 51 Національного стандарту № 1, незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Разом із цим, вимогами п. 56 Національного стандарту № 1 визначено, що звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість, а також додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.

Отже, виходячи з наведених норм, не зважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15, від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10, від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18.

Згідно звіту № 150320 від 10.01.2024 року розмір заподіяної шкоди складає 52342,08 грн.

Проте, розмір заподіяної шкоди було перераховано та згідно звіту № 150320/1 від 20.01.2024 року розмір заподіяної шкоди складає 63504,75 грн.

Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 27 березня 2019 року по справі № 752/16797/14-ц (п.п. 44, 45), сформовано правовий висновок про неналежність такого доказу, як звіт про оцінку майна, який складено без особисто огляду автомобіля.

''44. Відповідно до пункту 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2/2092, калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду колісного транспортного засобу.

45. Оскільки звіт № 4088/07/14-2 складений без огляду автомобіля «Opel Astra» та без урахування вартості залишків останнього, суди першої й апеляційної інстанцій обґрунтовано не взяли цей звіт до уваги''.

Аналогічна позиція викладена також, у постановах Верховного суду від 20.03.2019 року по справі № 607/14918/15-ц, від 16 травня 2019 року по справі № 202/7844/16-ц, та від 04 вересня 2019 року по справі № 703/4445/15-ц, щодо неможливості брати до уваги Звіт оцінювача, який особисто не оглядав транспортний засіб, а також постановах Верховного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18, де не взято до уваги в якості належного доказу звіт оцінювача, з тієї підстави, що оцінювач не провів особистого огляду об`єкта оцінки, що могло вплинути на результати такої оцінки.

Встановлено, що оцінювач ОСОБА_5 не оглядав пошкоджений транспортний засіб позивача.

У звіті № 150320 від 10 січня 2024 року та 150320/1 від 20 січня 2024 року про оцінку колісного транспортного засобу (оцінювача ФОП ОСОБА_5 ) зазначено, що оцінка проведена на підставі акту огляду від 07 грудня 2023 року, який, в свою чергу, здійснено оцінювачем ОСОБА_7 , та з яким не погодився представник позивача, про що безпосередньо в ньому зазначено.

Таким чином, оцінку майна оцінювачем ОСОБА_5 проведено на підставі наданих йому акту огляду від 07 грудня 2023 року оцінювача ОСОБА_7 , тобто без особистого огляду об`єкта дослідження, що є порушенням п. 56 Національних стандартів № 1 та п п.1, 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно п. 50 та п. 51 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» обов`язковим етапом при незалежній оцінці майна є ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до п. 5.1 Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Оскільки, огляд та оцінку робили різні особи, звіт оцінювача ОСОБА_5 складено з порушенням вимог Національного стандарту №1 та «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, тому суд першої інстанції правомірно не взяв його до уваги.

Більш того, суд зазначає, про те, що оцінювачем ОСОБА_5 у вказаних звітах зазначено про виклад припущень у межах яких він допускає без належної перевірки, що всі дані, надані замовником, повні та правдиві, але такі й дані у вказаних звітах взагалі відсутні.

Оскільки, сам по собі звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором, а тому він не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17.

Відповідно до висновку експерта Дроздова Ю.В. про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 3012/23 від 20 грудня 2023 року: вартість матеріального збитку, заподіяної власнику КТЗ «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 108 805 гривень 84 копійки, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу змінюваних складових частин 105 769 гривень 46 копійок (без ПДВ).

Розмір завданого майнового збитку позивачем розраховано відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , застрахована у АТ «СК «ББС Іншуранс» на суму 160000 гривень, франшиза 0 гривень, а вартість матеріального збитку, заподіяної власнику КТЗ «Geely Emgrand 7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 108 805 гривень 84 копійки, натомість, страхове відшкодування позивачу виплачено у розмірі 63 504 гривні 75 копійок, то з відповідача АТ «СК «ББС Іншуранс» на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 45 301 гривня 09 копійок, виходячи із розрахунку 108 805,84-63 504,75.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не надсилав виклик/запрошення на засідання, зокрема й на засідання, призначене на 27.05.2025 року, та не надав можливості взяти участі у засіданні у режимі відеоконференції, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою суду від 09 травня 2025 року у справі відновлено провадження (том 2, а. с. 46), справу призначено до розгляду на 27 травня 2025 року.

Представник відповідача про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином (том 2, а. с. 56).

Крім того, представник відповідача у своїй заяві сам посилався на те, що ухвалою суду від 09 травня 2025 року у справі відновлено провадження (том 2 а.с.54).

Що стосується проведення засідання у режимі відеоконференції, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 16 жовтня 2024 року на адресу суду першої інстанції надійшла заява представника відповідача АТ «СК «ББС Іншуранс» Хребет Т.І., про розгляд справи в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2024 року заяву представника відповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» Хребет Тетяни Іванівни, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів задоволено частково.

Ухвала суду мотивована тим, що враховуючи, що представник відповідача знаходиться поза межами міста Дніпра та можливість з`явитись в судове засідання у Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська для нього є ускладненою, з метою забезпечення прав заявника, прискорення судового розгляду справи та усунення перешкод у її розгляді, пов`язаних із труднощами прибуття останнього у судове засідання, зважаючи на технічну можливість проведення судового засідання в такому режимі, суд вважає за можливе призначити проведення судового засідання по справі, що призначене на 05 грудня 2024 року на 11 годину 00 хвилин, в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів за допомогою системи ВКЗ «Електронний суд», а отже клопотання представника відповідача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в цій частині.

Разом з цим, суд зазначав, що клопотання представника відповідача в частині проведення всіх наступних судових засідань в режимі відеоконференції не підлягає задоволенню, оскільки наступні дати судових засідань судом не визначені, а для проведення судових засідань в режимі відеоконференції необхідним є бронювання залу судових засідань з визначенням дати та часу проведення відеоконференції.

Проте, представник відповідача, обізнаний про наступну дату судового засідання, не скористався своїм процесуальним правом та не звернувся до суду із заявою про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Також, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що відповідач, як страховик, не зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати за проведення експертизи, зважаючи на наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Приписами ч. ч. 6, 7 ст.139 ЦПК України визначено, що розмір витрат, зокрема, на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірними зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Нормами ч. 5 ст. 139 ЦПК України визначено, що у випадках,коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно такої сторони в межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у судового експерта Дроздова Ю.В. було замовлено висновок експерта № 3012/23 від 20 грудня 2023 року (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ), вартість якого складає 3 080 гривень, та яка ним сплачена, підтвердженням чого є платіжна інструкція від 26 травня 2023року (том 1, а. с. 73).

Тому колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції правомірно стягнув з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» на користь ОСОБА_1 судові витрати на проведення експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку у сумі 3 080 (три тисячі вісімдесят) гривень.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» залишити без задоволення.

Рішення Чечелівського районного міста Дніпра від 27 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 жовтня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.О. Макаров

І.А. Єлізаренко