Справа №155/1441/25
Провадження №2/155/785/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2025 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Сметани В.М.,

при участі секретаря судових засідань Воронюк Н.М.

за участю представника позивача Левицької А.В.

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

УСТАНОВИВ:

Позивач 01 вересня 2025 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості.

Свій позов обґрунтовує, що 14 грудня 2020 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_2 укладено договір №843, згідно якого відповідачу було надано кредит у сумі 3500,00 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами на визначених умовами договору.

Крім того, 15 грудня 2020 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_2 укладено договір №943, згідно якого відповідачу було надано кредит у сумі 3100,00 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами на визначених умовами договору

Вказує, що 01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило право вимоги до боржників, в тому числі і за договорами №843, №943.

У свою чергу, ТОВ «Вердикт капітал» відступило право вимоги ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року.

В порушення умов договору відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим має заборгованість за договором №843 від 14 грудня 2020 року в сумі 31209,85 гривень, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3500,00 гривень; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 27709,85 гривень. За договором №943 від 15 грудня 2020 року в сумі 27880,78 гривень, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3100,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 24780,78 гривень.

Враховуючи наведене, просить, стягнути з відповідача суму заборгованості, яка складає 59090,63 гривень, та судові витрати по справі, які складаються з сплати судового збору в розмірі 2422,40 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 гривень.

Ухвалою судді від 02 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

На адресу суду 22 вересня 2025 року, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечував, щодо позовних вимог. Вказував, що він погоджується з тим, що 14 та 15 грудня 2020 року отримував кошти в сумі 3100,00 гривень, та 3500,00 гривень. В умовах договору відсутня чітка інформація, щодо надання кредитних коштів, а саме, термін надання коштів, відсоткова ставка.

Від представника позивача 02 жовтня 2025 року надійшла відповідь на відзив, в якій заначила, що за умовами кредитного договору строк кредиту 1 рік, відсотки нараховані відповідно до умов договору, відповідач, підписавши договір, погодився з його умовами, просила позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав викладених в ньому та відповіді на відзив, просила позов задовольнити.

Представник відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, вказував, що його довіритель дійсно брав в борг кредитні кошти, однак сплатив усю заборгованість, оскільки умовами договорів, паспортами споживчих кредитів та графіками платежів заначено, що строк кредитування 16 днів, позивачем нараховано борг за межами строку кредитування. Просив відмовити в задоволенні позову з зазначених ними підстав судовому засіданні та поданому відзиві на позовну заяву.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 14 грудня 2020 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_2 укладено договір про надання фінансових послуг №843, «Стандартний», за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та становить 3500,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Пунктом 1.2 Договору передбачено, що кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною (а.с.9-15).

Відповідно до додатку № 1 до Кредитного договору. Заява-Анкета (для отримання кредиту) №843 ОСОБА_2 ознайомившись із примірним кредитним договором та додатками, включаючи Правила надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», що розміщені на офіційному сайті smk.zp.ua та www.bistrozaim.ua, та погодившись з ними, просив Товариство надати кредит на особисті потреби в розмірі 3500,00 гривень (зворот а.с.15). Орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту. Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язується повернути кредиту у розмірі 3500,00 гривень та сплатити проценти у розмірі 1120,00 гривень.

У Договорі та додатку №1 зазначені особисті дані та відомості про ОСОБА_2 електронну адресу клієнта, на яку направлено договір, номер карткового рахунку НОМЕР_1 , та інші дані. (а.с.15).

Договір та додаток до нього підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором Z2. Крім того, електронним підписом підписано паспорт споживчого кредиту додаток №3 до кредитного договору, в якому міститься інформація, як надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с.21, 22).

Відповідно до п.1.3 договору, орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та станосить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів.

Згідно з п.1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми в наступному розмірі:

а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту;

б) 3,64% за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту;

в) 5,02% за кожен день користування кредитом починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту;

г) 7,67% за кожен день користування кредитом починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту;

д) тип процентної ставки фіксована.

Згідно з п. 1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії договору) - 1 рік.

Відповідно до графіку платежів дата видачі кредиту 14 грудня 2020 року, сума кредиту: 3500,00 гривень; загальна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за договором 4620,00 гривень, проценти за користування кредитом: 1120,00 гривень, термін платежу 29 грудня 2020 року. (а.с.20).

Крім того, відповідачем було заповнено паспорт споживчого кредиту (додаток № 3 до Кредитного договору) щодо більш детальної інформації кредитування (а.с.21, 22).

Також, 15 грудня 2020 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_2 укладено договір про надання фінансових послуг №943, «Стандартний», за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та становить 3100,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Пунктом 1.2 Договору передбачено, що кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Крім того відповідач ознайомився з умовами надання коштів, про що свідчить електронний цифровий підпис на аналогічних вищезазначених документах W9 (а.с.27-33).

Pгідно з копіями листів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вей Фор Пей» від 03 червня 2025 року, на підставі договору №843, 14 грудня 2020 року о 23:54:26, на номер карти НОМЕР_1 , було зараховано 3500,00 гривень. Також, на підставі договору №943, 15 грудня 2020 року о 01:54:16, на номер карти НОМЕР_1 , було зараховано 3100,00 гривень (а.с.16, 35).

Як слідує з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 843 від 14 грудня 2020 року, розмір заборгованості за період з 14 грудня 2020 року по 30 листопада 2021 року становить 27720,00 гривень, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 3500,00 гривень; заборгованість за 24220,00 відсотками (а.с.17-19).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 43 від 15 грудня 2020 року, розмір заборгованості за період з 15 грудня 2020 року по 30 листопада 2021 року становить 24552,00 гривень, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 3100,00 гривень; заборгованість за 21452,00 відсотками (а.с.36-38).

Як вбачається з матеріалів справи 01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба Миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба Миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до позичальників, у тому числі за Договорами №843 на суму 27720,00 гривень, та 943 на суму 24552,00 гривень, що підтверджується витягами з додатку №3 до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року (а.с.66-85).

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у тому числі за Договорами №843 на суму 31209,85 гривень, та №943 на суму 27880,78 гривень, що підтверджується реєстром боржників до договору відступлення та витягу з нього (а.с.43-65).

Частинами 1 та 2 статті 512 ЦК України, передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 статті 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина 1 статті 1048 ЦК України, передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до 1 першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України, встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1 статті 1077 ЦК України, визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. (п. п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»)

Враховуючи вищевказані договори відступлення прав вимоги суд вважає, що ТОВ «Коллект Центр» є належним позивачем щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договорами №843, № 943.

На підставі викладеного ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача на договори №843 від 14 грудня 2020 року, та №943 15 грудня 2020 року.

Представником відповідача факт отримання кредитних коштів відповідачем за тілом кредиту не заперечується та не оспорюється факт укладення вищевказаних договорів. Матеріали справи не містять доказів повного виконання відповідачем зобов`язань з повернення суми кредиту та сплати процентів, контр розрахунку не було подано.

Оскільки відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 6600,00 гривень шляхом перерахування суми кредиту на картковий рахунок, суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідача суми кредиту в розмірі 6600,00 гривень на користь ТОВ «Коллект Центр».

Щодо позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» в частині стягнення з ОСОБА_2 відсотків за договорами про надання фінансових послуг, суд зазначає наступне.

Як зазначено у висновках, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа N 910/4518/16), де викладені такі правові висновки.

Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі N 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Підстав відступити від указаних вище правових висновків немає.

Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

За умовами п.1.9, договорі про надання фінансових послу, граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік.

Як вбачається з матеріалів справи 01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба Миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба Миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до позичальників, у тому числі за Договорами №843 на суму 27720,00 гривень, та 943 на суму 24552,00 гривень, що підтверджується витягами з додатку №3 до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року (а.с.66-85).

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у тому числі за Договорами №843 на суму 31209,85 гривень, та №943 на суму 27880,78 гривень, що підтверджується реєстром боржників до договору відступлення та витягу з нього (а.с.43-65).

Одночасно із цим, суд звертає увагу на обставину, що ТОВ «Вердикт Капітал» після набуття ним у ТОВ «Служба Миттєвого кредитування» права вимоги за вищезазначеними договорами не мало права нараховувати відсотки у порядку, оскільки не є його стороною, а також попередньою стороною було здійснено нарахування в межах строку договорів.

Як наслідок, у наступних кредиторів (ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр») право вимоги за цим договорами обмежується виключно сумою, що була відчужена первісним кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» в корить ТОВ «Вердикт Капітал». З огляду на вищенаведене, розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача в користь позивача підлягає зменшенню з 56090,63 гривень до 52272,00 гривень, з яких сума заборгованості за договором №843 від 14 грудня 2020 року, за тілом кредиту 3500,00 гривень, заборгованість за відсотками 27720,00 гривень, за договором №943 від 15 грудня 2020 року, за тілом кредиту 3100,00 гривень, заборгованість за відсотками 24522,00 гривень.

Доводи представника відповідача, що умови укладеного договору в частині визначення строку кредитування є нечіткими, а тому відповідно до положень ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача», повинні трактуватися на користь споживача, зокрема на думку відповідача, строк кредитування повинен становити 16 днів з дня отримання кредиту, а нарахування процентів поза цим строком є пролонгацією договору.

Договором про надання фінансових послуг (п.1.3) та заявою - анкетою визначено орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту його отримання.

Строк дії договору не є тотожним орієнтовному строку повернення кредиту, а суму процентів у розмірі 1120,00 гривень, встановлено саме за 16 днів користування кредитом, після закінчення яких у разі неповернення кредиту нарахування процентів не припиняється.

Відповідач, підписавши договір, погодився з умовами договору та виконував його поза строком 16 днів, сплачуючи частково суму заборгованості.

З огляду на зазначене суд відхиляє доводи представника відповідача щодо строку дії договору 16 днів.

Виходячи з викладеного, з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Коллект центр» підлягає стягненню заборгованість за договором №843 від 14 грудня 2020 року у розмірі 27720,00 гривень, за договором №943 від 15 грудня 2020 року у розмірі 24552,00 гривень.

Інші доводи представника відповідача, які він заначив в судовому засіданні щодо нікчемності умов договорів, суд відхиляє і розцінює їх як довільне тлумачення положень договору і норм Закону.

Щодо витрат професійну правничу допомог суд зазначає наступне.

Відповідно до положень пунктів 1, 4 частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з правилами пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з вимогами ч.5, 6 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст.27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.

Зокрема, ст.903 ЦК України, передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України, регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно ст.30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано наступні документи: копію договору про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року; копію заявки на надання юридичної допомоги №1090, в якій зазначено сума винагороди 16000,00 гривень, копія витягу з акту №12 про надання юридичної допомоги від 31 липня 2025 року.

Верховний Суд у постанові від 31.08.2023 року у справі №824/20/23 висловив правову позицію, що зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні.

Крім того, послуги надані адвокатським об`єднанням є типовими для позивача, оскільки стягнення заборгованості також є предметом діяльності позивача, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретних обставин справи, а також відсутності будь яких заперечень з боку відповідача, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України, визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 2142 гривень 87 копійок (52272,00 грн./59090,00грн. х 2422,40 грн. = 2142,87 гривень).

Керуючись ст.ст. 12, 76-82, 141, 223, 263-265 ЦПК України, ст.ст.11, 512, 525, 526, 527, 610, 625, 629, 1050, 1054, 1077, 1080, 1084 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором №843 від 14 грудня 2020 року в розмірі 27720,00 (двадцять сім тисяч сімсот двадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором №943 від 15 грудня 2020 року в розмірі 24552,00 (двадцять чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят дві) гривні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 4000,00 (чотири тисячі) гривень понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» сплачений судовий збір в розмірі 2142 (дві тисячі сто сорок дві) гривні 87 (вісімдесят сім) копійок.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони у справі є:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», адреса: м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, .).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 ).

Дата складення повного тексту рішення 16 жовтня 2025 року.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області В.М. Сметана