Справа № 173/2550/24
Провадження №2/173/217/2025
10 жовтня 2025 року м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Кожевник О.А.
за участю секретаря судового засідання Демяненко С.І.
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Верхньодніпровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за несплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: служба у справах дітей Верхньодніпровської міської ради, служба у справах дітей Гірської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району, Верхньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам?янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)
05 серпня 2024 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей Верхньодніпровської міської ради, Служба у справах дітей Гірської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району, Верхньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за несплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що з 09.02.2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
02 травня 2019 року рішенням Попаснянського районного суду Луганської області шлюб з відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з позивачем, а відповідач повністю припинив виконувати свої батьківські обов?язки, не приймав участі у вихованні дітей, матеріально не підтримував.
Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 04 грудня 2017 року з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі частини від всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.10.2017 до їх повноліття. Аліменти стягувались з відповідача примусово в порядку виконання судового рішення шляхом відрахування із заробітної плати.

З 24 червня 2022 року с. Гірське Сєвєродонецького району Луганської області, де знаходилось місце роботи відповідача, є тимчасово окупованою територією. У зв?язку з чим виконавчий лист, на підставі якого стягувались аліменти, втрачений. Позивач отримала дублікат виконавчого листа та звернулася з ним знов до Попаснянського відділу державної у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. З 20 червня 2023 року відкрито виконавче провадження, проте рішення суду не виконується, у зв?язку з чим станом на травень 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 87292, 14 грн.

Позивач зазначає, що відповідач з 2022 року залишився проживати на тимчасово окупованій території і навіть після початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України, не поцікався їхньою долею та не потурбувався про їхню безпеку.

З жовтня 2023 року позивач разом з дітьми проживає в сел. Дніпровське Кам?янського району Дніпропетровської області, діти навчаються онлайн. Позивач займається оздоровленням і вихованням дітей. Відповідач самоусунувся від виховання дітей, що на думку позивача, є підставою для позбавлення його батьківських прав щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

18 червня 2024 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 . Вони разом виховують її дітей, піклуються про них, забезпечують всім необхідним для життя та розвитку та в подальшому мають намір вирішити питання усиновлення.

Також позивач зазначає, що внаслідок несплати аліментів загальний розмір пені складає 26591,26 грн., яку позивач також просила стягнути з відповідача на її користь.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ справа надійшла в провадження судді Бурхана С.М.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Бурхана С.М. від 05.09.2024 прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі за вказаним позовом.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Бурхана С.М. від 23.12.2024 закрито підготовче судове засідання по справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей Верхньодніпровської міської ради, Служба у справах дітей Гірської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району, Верхньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), орган опіки та піклування Верхньодніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за несплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей та справу призначено до судового розгляду.

Розпорядженням заступника керівника апарату суду № 68 від 29.04.2025 на підставі рішення зборів суддів № 4 від 08.04.2025 призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2025 справу розподілено судді Кожевник О.А.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Бурхана С.М. від 01 травня 2025 року справу прийнято до свого провадження зі стадії судового розгляду.

У судовому засіданні позивач дала пояснення фактично встановлені матеріалами справи та просила суд задовольнити позовні вимоги. Зазначила, що дитина не бажає отримувати паспорт з прізвищем батька, а позбавлення батьківських прав потрібно для того, щоб діти не залежали від останнього в майбутньому, а саме від отримання згоди батька.

Відповідач в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (через оголошення на сайті суду), відзив на позов не надав.

Представники третіх осіб в судове засідання не з?явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи без участі їх представників.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 зазначила, що з сім`єю ОСОБА_8 вони дружили сім`ями. Після розлучення сторін та смерті чоловіка свідка вони з позивачем постійно ділилися проблемами. Свідок повідомила,зазначає, що відповідач припинив цікавитися долею дітей ще до війни, не допомагав їм навіть коли вони потребували допомоги. Зараз у відповідача інша родина в м. Луганськ, про що останній постійно інформує через соціальні мережі. За доводами свідка, відповідач вів розгульний спосіб життя, постійно проводив час в комп`ютері та з друзями.

Свідок ОСОБА_9 , допитана у судовому засіданні підтвердила факти, викладені у позовній заяві. Зазначила, що особисто знайома з відповідачем та його батьками. Підтвердила доводи свідка ОСОБА_7 щодо способу життя відповідача. Вказала, що лише позивач утримує дітей.

За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Допитана у судовому засідання малолітня ОСОБА_10 вказала, що батька погано пам`ятає, в соціальних мережах зв`язок не підтримує, пам`ятає як батько бив маму. Родичі батька з нею спілкуються. Дитина вказала, що нового тата звати ОСОБА_11 , який їм допомагає.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_12 , зазначив, що де знаходиться батько зараз не знає, зв`язок не підтримує, спогади про нього лише негативні (у стані алкогольного сп`яніння).

Суд, вислухавши пояснення позивача, вислухавши думку дітей, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до таких висновків.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 27.04.2011 виконавчим комітетом Гірської міської ради м. Первомайська Луганської області ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_13 . Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 08.12.2014 виконавчим комітетом Гірської міської ради Попаснянського району Луганської області ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_5 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_13 .

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 02 травня 2019 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 розірвано. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 ОСОБА_13 18 червня 2024 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , у зв?язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_14 ».

На підставі виконавчого листа, виданого Попаснянським районним судом Луганської області від 04 грудня 2017 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі частини від всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.10.2017 до їх повноліття.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 08 липня 2025 року заборгованість відповідача зі сплати аліменти складає 83926 грн. 25 коп.

В матеріалах справи також містяться довідки Гірського ліцею Гірської міської територіальної громади Сєвєродонецького району Луганської області від 20.05.2024 року та від 10 червня 2025 року про те, що діти, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , вчаться у цьому навчальному закладі дистанційно, батько дітей контакт з класним керівником не підтримує, успішністю дітей не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Навчанням та вихованням дітей займається мати.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України), мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до пунктів 16, 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року по справі № 466/9380/17 вказано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача, яке на думку суду підтверджується матеріалами справи та доведено у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку Комісії з прав захисту дитини Верхньодніпровської міської ради від 18 грудня 2024 року комісія вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його дітей, у зв?язку з неможливістю довести, що батько свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.

За приписами ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В судовому засідання встановлено, що позбавлення батьківських прав здійснюється в інтересах дітей, оскільки біологічний батько, навіть за умови проживання на тимчасово окупованій території, не позбавлений можливості спілкуватися з дітьми та цікавитися їх життям, проте не вчинив жодних дій для підтримання батьківського зв`язку не говорячи про виконання батьківських обов`язків.

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України).

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини

Відповідно до ч. 3 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Як було встановлено судом на підставі виконавчого листа, виданого Попаснянським районним судом Луганської області від 04.12.2017 з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі частини від всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.10.2017 року до їх повноліття. Згідно з розрахунком, складеним Попаснянським відділом державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області, станом на 08 липня 2025 року заборгованість зі сплати аліменти складає 83926 грн. 25 коп.

У розрахунку детально відображено суми заборгованості за кожен місяць з березня 2022 року по квітень 2024 року. Згідно з розрахунком заборгованості відповідач за вказаний період не здійснив жодного платежа для погашення заборгованості по аліментам.

Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до чинної редакції частин 1, 2 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц вказано, що розмір пені за місячним платежем розраховується таким чином: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 вказано, що при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць;

Потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості на яку вона нараховується.

Прострочення розпочинається з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені аліменти.

Суд звертає увагу на те, що одним із обов`язкових елементів настання цивільної відповідальності особи за ч. 1 ст. 196 СК України є вина у невиплаті або несвоєчасній виплаті аліментів за рішенням суду або за домовленістю між батьками.

На думку суду, вина у невиплаті або несвоєчасній виплаті аліментів за рішенням суду може мати місце тоді, коли особа не сплачує аліменти умисно, хоча має можливість їх сплачувати, або ж коли особа не сплачує аліменти внаслідок своєї недбалості, недисциплінованості, відсутності бажання працевлаштуватися, невжиття заходів для отримання доходу, який дозволяє сплачувати аліменти. В будь-якому випадку, винна поведінка особи у невиплаті аліментів за рішенням суду може наступати не раніше дня ухвалення такого рішення, якщо воно звернуте до негайного виконання.

У суду не виникає сумнівів про те, що відповідач знав про рішення суду про стягнення аліментів, оскільки до березня 2022 року аліменти стягувались з його заробітної плати в порядку примусового виконання рішення суду.

Окрім того, будь яких доказів про відсутність своєї вини у несплаті аліментів відповідач суду не надав. При цьому суд підкреслює, що обізнаність відповідача про відкрите виконавче провадження не впливає на його обов?язок щодо щомісячної сплати аліментів за рішенням суду. Цей обов`язок існує незалежно від наявності відкритого виконавчого провадження.

З урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає встановленою вину відповідача у невиконанні рішення суду про стягнення аліментів. Незалежних від відповідача обставин, в результаті яких дана заборгованість виникла, судом не встановлено.

Перевіряючи правильність розрахунків позивача та обраховуючи розмір неустойки за несплату аліментів, суд враховує таке.

Згідно з чинною редакцією ч. 1ст. 196 СК України пеня за несвоєчасну сплату аліментів не може перевищувати 100 відсотків заборгованості.

На підтвердження позовних вимог позивач надала розрахунок пені (неустойки) за несплату аліментів. згідно із зазначеним розрахунком за період з березня 2022 року по квітень 2024 року розмір пені становить 26 591,26 грн.

Суд погоджується з наведеним розрахунком, з урахуванням розміру щомісячно нарахованих аліментів згідно з довідкою ДВС.

Відповідач будь-яких заперечень (контррозрахунок) щодо наведеного розрахунку пені за несплату аліментів не надав.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 196 СК України, загального розміру заборгованості по аліментам, який становить 87 292,14 грн, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні.

Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Положеннями частин 1 та 3 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України).

Разом з цим відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відповідач був позбавлений можливості у порядку частини 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).

За приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу по сплаті аліментів перед позивачем.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2019 по справі № 161/4985/17 зроблено висновок про те, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, положення Закону України «Про судовий збір» суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 282, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за несплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: служба у справах дітей Верхньодніпровської міської ради, служба у справах дітей Гірської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району, Верхньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам?янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: Луганська область, Сєвєродонецький район, с. Гірське) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 26591 (двадцять шість тисяч п`ятсот дев`яносто одну) грн. 26 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: Луганська область, Сєвєродонецький район, с. Гірське) судовий збір в дохід держави у сумі 1211 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15 жовтня 2025 року.

Суддя О.А. Кожавник