Справа № 522/4032/25
Провадження № 2/522/4259/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чорнухи Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сирової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , поданої в його інтересах представником адвокатом Поліщук М.І., до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якій позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є рідним внуком ОСОБА_3 . З дня народження та по сьогодні позивач зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , у зв`язку з чим позивач звернувся до Приморської районної адміністрації з проханням переоформити особовий рахунок після смерті бабусі. За результатом розгляду заяви була встановлено, що у житловому приміщенні зареєстрований ОСОБА_2 з 12.12.2018, тому потрібно надати відповідні документи та його особисту згоду щодо переоформлення особового рахунку. Позивач зазначає, що відповідач ніколи не проживав за вказаною адресою, тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Зазначає, що відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин більше семи років, у зв`язку з чим має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2025 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 15.05.2025; витребувано від Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради належним чином завірені копії документів, які були підставою для реєстрації місця проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 з 12.12.2018.

14.04.2025 до суду від Департаменту надання адміністративних послуг надійшли документи, витребувані ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2025 .

18.04.2025 до суду від Департаменту надання адміністративних послуг надійшли пояснення третьої особи та клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи. У поясненнях представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, зазчив, що зняття із задеркларовавного/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема, на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання осмоби безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У підготовче засідання 15.05.2025 учасники справи не з`явились, від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з необхідністю ознайомитись з витребуваними документами. Розгляд справи відкладено на 06.08.2025.

25.06.2025 від представника позивача до суду надійшли пояснення.

У підготовче засідання 06.08.2025 учасники справи не з`явились. У зв`язку з відсутністю у матеріалах справи доказів належного сповіщення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, судове засідання відкладено на 05.09.2025.

У підготовче засідання 05.09.2025 учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви та клопотання не подавали.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.09.2025 закрите підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті на 24.09.2025.

У судове засідання 24.09.2025 з`явились представник позивача адвокат Поліщук М.І. та представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради - Дуднік В.С. Представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, проти задоволення позову не заперечувала, однак просила суд врахувати, що реєстрація відповідача була здійснена із дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви та клопотання не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки судом вжито всіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідача про судовий розгляд, однак відповідач до суду не з`являвся, про причини неявки до суду не повідомляв, не подав відзив, враховуючи неодноразове відкладення розгляду справи, відсутність заперечень позивача щодо заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення та з метою недопущення затягування строків розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність розглядати справу по суті за відсутності відповідача, повідомленого про дату, час і місце розгляду справи належним чином, на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України 24.09.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 06.10.2025.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Суд встановив, що

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч. 4-5 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР (надалі ЖК Української РСР), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно ч. 1-2 до ст. 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (ч. 3 ст. 64 ЖК Української РСР).

Згідно ч. 1 ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК Української РСР).

Стаття 71 ЖК Української РСР, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Частиною 3 ст. 71 ЖК Української РСР визначені випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 71 Житлового кодексу України, чинного на момент розгляду справи, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна (ч. 3 ст. 29 ЦК України).

Суд встановив, що рішенням Виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів від 17.10.1980 «Питання житлово-квартирного сектору» прийнято на квартирний облік ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 на 2 кімнати 28,65 кв.м. сімя 4 особи /вона, чоловік ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 / у зв`язку із смертю матері ОСОБА_7 .

Згідно довідки Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» № 671 від 06.01.2025 квартиронаймачем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 обліковується ОСОБА_3 . Згідно зазначеної довідки - квартира самостійна, не приватизована.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 17.10.2017 Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області серії НОМЕР_1 .

15.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до Голови Приморської районної адміністрації Одеської міської ради із заявою про переоформлення особового рахунку квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_1 , у зв`язку із смертю основного квартиронаймача ОСОБА_3 .

Листом вих. № 01-13/27/1вих від 24.02.2025 Приморська районна адміністрація Одеської міської ради повідомила позивача про те, що у квартирі зареєстрований ОСОБА_2 , тому потрібно надати копії відповідних документів, а також його думку стосовно переоформлення особового рахунку.

З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № П7-11526-ю/о вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані/задекларовані такі особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата реєстрації 19.06.2009; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 12.12.2018; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дата реєстрації 03.08.2023.

У акті про непроживання особи за місцем реєстрації від 28.02.2025, складеному за участі мешканців будинку АДРЕСА_3 , зазначено про те, що за адерсою: АДРЕСА_2 , починаючи з 12.12.2018 не проживає ОСОБА_2 та не зберігає особистих речей. ОСОБА_2 не проживав жодного дня за місцем реєстрації, починаючи з 12.12.2018 та до сьогоднішнього дня включно. В квартирі АДРЕСА_1 з народження проживає ОСОБА_1 та його малолітній син ОСОБА_8 .

Позивачем додані до позовної заяви копії платіжних інструкцій про оплату житлово-комунальних послуг за ОСОБА_3 за період з серпня 2024 року по січень 2025 року.

Місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано 12.12.2018 за даресою: АДРЕСА_2 за згодою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Підстава реєстрації: реєстрація до матері. Згідно наявної у матерілах справи копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , його матір`ю зазначена ОСОБА_9 , батьком ОСОБА_10 .

Суд враховує, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси м. Одеси від 01.11.2018 у справі № 522/2572/18 зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_9 , ОСОБА_11 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задоволено частково; визнано ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , в задоволенні решти вимог відмовлено; в задоволенні позову ОСОБА_9 , ОСОБА_11 до ОСОБА_1 про зміну договору найму житлового приміщення та вселення - відмовлено.

У зазначеному рішенні Приморського районного суду м. Одеси м. Одеси від 01.11.2018 у справі № 522/2572/18 встановлено наступне: «В судовому засіданні встановлено, що в 2011 році ОСОБА_9 та ОСОБА_11 переїхали до іншої квартири на тимчасове проживання та по теперішній час в спірній квартирі не проживають, що підтверджено сторонами в судовому засіданні та показами свідків».

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2018 у справі № 522/2572/18 не оскаржувалось та набрало законної сили 09.12.2018.

Таким чином, на момент реєстрації ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 його мати ОСОБА_9 втратила право користування зазначеним житловим приміщенням на підставі рішення суду.

Докази того, що відповідач проживав у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 з моменту реєстрації та до моменту розгляду справи, а також докази наявності поважних причин не проживання у зазначеному житловому прміщенні у матеріалах справи відсутні.

Оскільки відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні більше шести місяців без поважних причин, витрати на його утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує, суд вважає позовні вимоги про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обгрнутованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору як особа з інвалідністю II групи.

Згідно п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 76-83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 29 ЦК України, ст. 65, 71-72 ЖК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) в дохід держави витрати по оплаті судового збору у розмірі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 13.10.2025.

Суддя Юлія ЧОРНУХА