Справа № 466/3489/25 Головуючий у 1 інстанції: Едер П. Т.
Провадження № 22-ц/811/1858/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Підлужного В.І.

з участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 09 травня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

в квітні 2025 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України звернулась до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою.

В обгрунтування заяви покликається на те, що вона є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 07.12.1996 року відділом РАГС Львівського міськвиконкому. 10 вересня 2024 року її батько, ОСОБА_2 , був призваний по мобілізації відповідно до Указу Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» у військову частину НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.09.2024 року №267 (по стройовій частині), з 11.09.2024 року солдата ОСОБА_2 , призваного по мобілізації призначено на посаду навідника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону ВОС 124281 А. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2024 року №270 (по стройовій частині), вважати такими, що вибули у відрядження відповідно до бойового розпорядження ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " №313/1908/934т від 10.09.2024 року смуга 2 механізованого батальйону було змінено до ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_3 " для виконання бойового завдання з відсічі збройної агресії збройних сил російської федерації на підставі бойового розпорядження Головнокомандувача ЗСУ №16601 від 09.09.2024 року з 16.09.2024 року нижче поіменованих військовослужбовців: солдата ОСОБА_2 - навідника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону. З рапорта командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 вх №34422 від 30.09.2024 року про факт зникнення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , встановлено, що 29.09.2024 року близько 10:00 за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойового завдання відповідно до БР командира ТГр Красногорівка №9 2024/727/дск від 26.09.2024 року військовослужбовці НОМЕР_2 механізованого батальйону перестали виходити на зв`язок під час штурмових дій противника на позицію « ІНФОРМАЦІЯ_4 » неподалік від населеного пункту Цурукине Донецької області, солдата ОСОБА_2 - навідника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 . За фактом зникнення солдата ОСОБА_2 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2024 року №2321 «Про призначення службового розслідування для встановлення причин і умов зникнення безвісти військово службовців НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зокрема солдата ОСОБА_2 » було призначено службове розслідування, в процесі проведення якого встановлено, що тіло солдата ОСОБА_2 не знайдено, факт зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 , вважати підтвердженим. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2024 року №286 (по стройовій частині), з 29.09.2024 року навіднику 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_2 , призупинено виплату грошового забезпечення та речового забезпечення, як безвісті зниклому. Відповідно до сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) ІНФОРМАЦІЯ_5 від 01.10.2024 року №7898 солдат ОСОБА_2 , 1975 року народження, навідник 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти 29.09.2024 року, під час виконання бойового завдання н.п. Цурукине, Донецької області (згідно сповіщення від військової частини НОМЕР_1 №17790 від 30.09.2024 року). Вказує, що оголошення померлим батька, ОСОБА_2 , їй необхідне для наступної реалізації прав на спадкування та соціальний захист членів сімей загиблих військовослужбовців (Закон України №2012-ХІІ від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). З наведених підстав просить оголосити військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такого, що брав безпосередню участь у бойових діях, у період здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення, померлим з дня набрання законної сили рішенням суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 09 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Оголошено військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такого, що брав безпосередню участь у бойових діях, у період здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення, померлим з дня набрання цим рішенням законної сили.

Після набрання рішення про оголошення фізичної особи померлим законної сили, відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, направити таке Шевченківському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, для реєстрації смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення суду оскаржило Міністерство оборони України,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт вказує, що в заяві про оголошення ОСОБА_2 померлим заявником не зазначено інформації щодо батьків, дітей та утриманців зниклого безвісти, інтересів яких стосується дана справа. Зазначає, що зниклий безвісті за особливих обставин ОСОБА_2 входив до особового складу військової частини НОМЕР_1 , яка в свою чергу входить до складу Збройних Сил України які підпорядковані Міністерству оборони України, яке здійснює забезпечення, військовополітичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України. Таким чином, Міністерство оборони України здійснює забезпечувальну діяльність Збройних Сил України, а не здійснює безпосереднє керівництво ними і не може володіти інформацією щодо зазначеного військовослужбовця. Оскільки зниклий безвісти не проходив військову службу у Міністерстві оборони України то, відповідно, Міністерство оборони України не володіє інформацією про нього. За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Більше того, у даній справі оголошення померлим зумовить виникнення у обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлення необхідних для прийняття рішення документів, а після прийняття такого обов`язку щодо безпосередньої виплати заявнику сум грошової допомоги. Вважає, що рішення у справі може вплинути на права, свободи, інтереси або обов`язки батьків, дітей та утриманців (за умовою наявності перерахованих осіб) зниклого безвісти за особливих обставин. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення ОСОБА_1 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про оголошення її батька, ОСОБА_2 померлим, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_2 виконуючи у період з 11.09.2024 року до 29.09.2024 року бойове завдання в населеному пункті Цукурине Лонецької області, з бойового завдання не повернувся, зник безвісти, що було встановлено службовим розслідуванням, факт його смерті не підтверджений, відомості про його місце перебування відсутні, а відтак вважав підставною заяву ОСОБА_1 про оголошення його померлим.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав на підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Так, нормами ст. 306 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Згідно з ч. 1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців.

За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

У частині другій статті 46 ЦК України законодавець зазначив дві норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців».

Оголошення фізичної особи померлою - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.

Оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті, що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.

Особливістю цієї категорії справ, є те що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

За наявності беззаперечних доказів про смерть особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, правильним буде звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи.

Відповідно, у ситуації, коли внаслідок збройної агресії російської федерації проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.

Частина друга статті 46 ЦК України не конкретизує обставин, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.

Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.

Шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.

Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.

Такі правові висновки висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, який відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковим для врахування при вирішенні цієї справи.

Вищенаведене спростовує доводи апелянта в частині строку звернення до суду із заявою про оголошення ОСОБА_2 померлим.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Львова, Львівська область, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Указу Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» 10 вересня 2024 року ОСОБА_2 був призваний по мобілізації у військову частину НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2024 року №266 (по стройовій частині), солдат ОСОБА_2 , призваний по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_7 11.09.2024 року прибув з військової частини НОМЕР_3 та відповідно до розпорядження начальника Генерального штабу ЗСУ від 30.08.2024 року №15443 дск призначений на посаду у розпорядження командира військової частини зарахувати на всі види забезпечення та вважати, що справи на посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.09.2024 року №267 (по стройовій частині), з 11.09.2024 року солдата ОСОБА_2 , призваного по мобілізації призначено на посаду навідника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону ВОС 124281 А.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2024 року №270 (по стройовій частині), вважати такими, що вибули у відрядження відповідно до бойового розпорядження ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " №313/1908/934т від 10.09.2024 року смуга 2 механізованого батальйону було змінено до ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_3 " для виконання бойового завдання з відсічі збройної агресії збройних сил російської федерації на підставі бойового розпорядження Головнокомандувача ЗСУ №16601 від 09.09.2024 з 16.09.2024 року нижче поіменованих військовослужбовців в тому числі солдата ОСОБА_2 - навідника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2024 року №286 (по стройовій частині), з 29.09.2024 року навіднику 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_2 , призупинити виплату грошового забезпечення та речового забезпечення, як безвісті зниклому.

Судом першої інстанції встановлено, що до 29.09.2024 року немає жодних відомостей про місце перебування солдата ОСОБА_2 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції врахував рапорт від командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 вх №34422 від 30.09.2024 року про факт зникнення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , у якому зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 близько 10:00 за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойового завдання відповідно до БР командира ТГр Красногорівка №9 2024/727/дск від 26.09.2024 року військовослужбовці НОМЕР_2 механізованого батальйону перестали виходити на зв`язок під час штурмових дій противника на позицію « ІНФОРМАЦІЯ_4 » неподалік від населеного пункту Цурукине Донецької області, солдата ОСОБА_2 - навідника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 . Перебував у засобах індивідуального захисту (бронежилет, шолом).

За фактом зникнення солдата ОСОБА_2 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2024 року №2321 «Про призначення службового розслідування для встановлення причин і умов зникнення безвісти військово службовців НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зокрема солдата ОСОБА_2 » було призначено службове розслідування.

Відповідно до цього наказу, в частині було проведено службове розслідування за результатами якого було складено Акт службового розслідування. У процесі проведення службового розслідування було встановлено, що тіло солдата ОСОБА_2 не знайдено. Тому відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції від 15 грудня 2011 року «Порядок державної реєстрації смерті» факт смерті: солдата ОСОБА_2 не підтверджений і його слід вважати безвісті зниклим.

В резолютивній частині Акту службового розслідування зазначено, що «факт зникнення безвісти навідника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , вважати підтвердженим.»

Відповідно до Сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) ІНФОРМАЦІЯ_5 від 01.10.2024 р. №7898 солдат ОСОБА_2 , 1975 року народження, навідник 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти 29.09.2024 року, під час виконання бойового завдання н.п. Цурукине, Донецької області (згідно сповіщення від військової частини НОМЕР_1 №17790 від 30.09.2024 року).

Судом першої інстанції встановлено, що з дня останніх відомостей про місце перебування солдата ОСОБА_2 минув майже рік.

Заявник, ОСОБА_1 , є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , актовий запис 6747 видане 07.12.1996 року Відділом РАГС Львівського міськвиконкому та свідоцтвом про шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , актовий запис №71 від 2.02.2017 року виданий Шевченківським у м. Львові відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області.

Заяву про оголошення ОСОБА_2 померлим, заявник ОСОБА_1 , обгрунтовує тим, що оголошення померлим ОСОБА_2 їй потрібне для наступної реалізації її прав на спадкування та отримання соціальних пільг відповідно до Закону України №2012-ХІІ від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

В постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22, від 13 березня 2024 року у справі № 204/7924/23, від 26 лютого 2024 року у справі № 686/9938/23, від 29 травня 2024 року у справі № 127/28463/23, від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зазначається, що суд не констатує смерть фізичної особи, а оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Тобто, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою, а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи.

Підставою для оголошення особи померло є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підстави припускати смерть такої особи.

До предмета доказування у справах про оголошення особи померлою входять обставини відсутності відомостей про особу у місці її постійного проживання протягом певного установленого законом строку.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_2 у період з 11.09.2024 по 29.09.2024. брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, виконуючи бойове завдання н.п. Цукурине, Донецької області, звідки не повернувся, згідно з актом службового розслідуванням його слід вважати зниклим безвісти, відомостей про місце перебування немає, враховуючи те, що він пропав безвісти за обставин, що загрожували йому смертю і дають підстави припускати його загибель, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для оголошення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померлим.

З огляду на те, що день вірогідної смерті ОСОБА_2 встановити неможливо, суд дійшов вірного висновку, що його слід оголосити померлим з дня набрання оскаржуваним рішенням законної сили з врахуванням приписів ч. 3 ст. 46 ЦК України.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 на спростування доводів апелянта про те, що до участі у справі не були залучені інші члени сім`ї ОСОБА_2 , а саме, батьки, діти, утриманці пояснила, що таких у ОСОБА_2 немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що до участі у справі, як заінтересована особа, не був залучений ІНФОРМАЦІЯ_10 , не є підставою для скасування рішення суду, оскільки незалучення заявником заінтересованої особи не може слугувати підставою для відмови в задоволенні заяви.

Слід зазначити і те, між заявником і ІНФОРМАЦІЯ_11 не може бути спору про право на отримання соціальних пільг, одноразової грошової допомоги, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_12 не є суб`єктом отримання соціальних пільг, одноразової грошової допомоги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 09 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15.10.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк