Провадження № 2-о/369/659/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2025 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

cудді Лапченко О.М.,

за участі секретаря Дубицької М.І.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , відділ поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції № 2 ГУНП в Дніпропетровській області в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

заявник ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, згідно якої просить суд видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , яким встановити наступні заходи тимчасового обмеження її прав та покласти на неї наступні обов`язки: заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити ОСОБА_3 , наближатися на відстань ближче ніж на 300 (триста) метрів до місця проживання та перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до місця їх навчання, інших місць їх частого відвідування.

На обґрунтування заяви вказує, що він є дідусем ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . 04.09.2025 на лінію «102» надійшло повідомлення від сусіда за місцем проживання дітей та ОСОБА_3 - АДРЕСА_3 , що ОСОБА_3 поводила себе агресивно, її сестра звернулася до психіатричної лікарні та у результаті чого до Самарського районного суду міста Дніпра позивачем КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» подало заяву щодо надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку. Рішенням Самарського районного суду міста Дніпра у справі за заявою КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради», заінтересована особа: ОСОБА_3 , про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку, у задоволенні заяви було відмовлено. Звертає увагу, що у рішенні судом встановлені обставини: «04.09.2025року ОСОБА 1 була госпіталізована до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР» Локатош у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу: біполярний афективний розлад, поточний епізод манії з психотичними симптомами, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих. При обстеженні психічного стану в КП «ДБКЛПД» ДОР комісія лікарів виявила, що мовний контакт формальний. На поставлені запитання відповідає вибірково, не завжди по суті. Кричить на всіх оточуючих, використовуючи нецензурну лексику. Зі слів: «за мною стежать, я знаю, ви знаєте», кидається в бійку до оточуючих. Агресивна. Непосидюча, орієнтировку перевірити не вдається у зв`язку зі значним психо-емоційним збудженням. Мислення паралогічне, непослідовне. Емоційно нестійка, агресивно реагує на оточуючих. Критика до свого стану відсутня. Було поставлено попередній діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Вважає, що єдиним можливим способом захисту дітей від постійного домашнього насилля - є звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису. В ніч з 6 жовтня 2025 року на 7 жовтня 2025 року ОСОБА_3 за адресом спільного із дітьми проживання: АДРЕСА_3 спричинила легкі тілесні ушкодження малолітній ОСОБА_4 , свідком цього був її рідний брат малолітній ОСОБА_6 . Вказує, що 7 жовтня у ОСОБА_3 був день народження та діти хотіли її привітати опівночі, підготувати торт та свічки, однак мати побила ОСОБА_7 , кричала, виражалася нецензурною лайкою. За даним фактом було внесено відомості до ЄРДР № 0000417. Відповідно до висновка спеціаліста СМЕ на підставі заяви обстеженого від 07.10.2025 встановлено, що у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження: три садна задньої поверхні тулубу, що від дії не менш трьох ударів предмету напівжорсткої конструкції, можливо й електричним дротом в ізоляції, у термін, на який вказує обстежена, тобто в ніч з 06.10.2025 на 07.10.2025 року. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. Відповідно до акту огляду дитини Дніпровського ліцею № 13 «Інтелект» ДМР від 07.10.25 зафіксовано: «07.10.2025 після повідомлення батька ОСОБА_8 через месенджер Viber, було проведено огляд учениці 6-А класу ОСОБА_4 медичною сестрою навчального закладу ОСОБА_9 в присутності класного керівника ОСОБА_10 . Виявлено слабкі подряпини з правої сторони спини 3,5 см та 1,5 см). Вказує, що для безпеки дітей він забрав онуків до себе додому за адресою, за якою вони зараз проживають, - АДРЕСА_4 . Вказує, що ОСОБА_3 має зареєстровану нарізну зброю, і зі слів дітей доставала її, носила в руках та заряджала зброю бойовими патронами, чекаючи на «напад невідомих осіб», а тому цілком очевидним існує не тільки ризик психологічного домашнього насилля у майбутньому, а ризик заподіяння шкоди життю та здоров`ю дітей. Під час проживання з матір`ю, починаючи з літа 2025 року, мати постійно вчиняє психологічне насильство над дітьми, втопила їх свідоцтва про народження, вживає алкоголь, б`є дітей, кричить та виражається нецензурними словами. Батько дітей ОСОБА_8 з березня 2022 року перебуває на лікуванні у Словаччині, а тому не може приїхати за дітьми. В зв`язку з чим дідусь та бабуся є єдиними рідними особами для дітей.

Заявник в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив видати обмежувальний припис, посилався на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Суду також пояснив, що має обґрунтовані хвилювання за життя та здоров`я своїх онуків, оскільки ОСОБА_3 тривалий час поводить себе агресивно по відношенню до своїх дітей та на фоні поставленого їй попереднього діагнозу: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, періодично вчиняє домашнє насилля відносно його онуків. Зазначає, що після того як онуки опинилися у дідуся з бабусею, вони боялися відповідати матері та телефонні дзвінки. 17.10.2025 року мати приїхала за дітьми, влаштувала сварку, діти не захотіли виходити до неї та брати жодні подарунки, ОСОБА_11 повідомив, що не бажає навіть смаколиків, бо боїться, що матір його отруїть. Діти не бажають повертатися до матері, бояться її, лише зараз, коли вони в безпеці, вони почали психологічно відходити та приходити до тями. Діти не бажають навчатися в школі в м. Дніпрі, бо їм соромно та неприємно, що про цю ситуацію знають в школі, в тому числі і однокласники, а тому дідусь та бабуся хочуть перевести дітей до школи за місцем їх теперішнього проживання, проти чого батько не заперечує. Крім того, вказав, що мати зовсім не піклується про дітей, не придбала підручники для школи, не уклала декларацію з педіатром, не підготувала довідку лікаря для уроків фізкультури в школі.

Представник заявника в судовому засідання повністю підтримав вимоги заявлені заявником та просила видати обмежувальний припис.

Заінтересована особа ОСОБА_3 була належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила.

Заінтересована особа - відділ поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції № 2 ГУНП в Дніпропетровській області в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, однак в судове засідання не з`явилося, про причини неявки суду не повідомило.

Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 531/352/22 зазначено, що у випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 , є дідусем та в рамках розгляду кримінального провадження № 0000417 від 09.10.2025 року законним представником своїх малолітніх онуків ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Заінтересована особа ОСОБА_3 є матір`ю малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З матеріалів справи вбачається, що 08.10.2025 року заявник звернувся до органів Національної поліції України із заявою щодо дій ОСОБА_3 , а саме - щодо спричинення легких тілесних ушкоджень малолітній ОСОБА_4 09.10.2025 року дізнавачем відділу поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції № 2 ГУНП в Дніпропетровській області в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження № 0000417 відносно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, що підтверджується постановою про залучення законного представника малолітнього потерпілого від 10.10.2025 року, та постановою про залучення законного представника малолітнього свідка.

Згідно акту огляду дитини Дніпровського ліцею № 12 «Інтелект» Дніпровської міської ради № 01-25-264 від 07.10.2025 року, зафіксовано, що 07.10.2025 року після повідомлення батька ОСОБА_8 через месенджер Viber, було проведено огляд учениці 6-А класу ОСОБА_4 медичною сестрою навчального закладу ОСОБА_9 в присутності класного керівника ОСОБА_10 . Виявлено слабкі подряпини з правої сторони спини 3,5 см та 1,5 см.

Згідно висновку спеціаліста № 3024 від 07.10.2025 року у малолітньої ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження: три садна задньої поверхні тулубу, що спричиненні від дії не менш трьох ударів предмету напівжорсткої конструкції, можливо й електричним дротом в ізоляції, у термін, на який вказує обстежена, тобто в ніч з 06.10.2024 року на 07.10.2025 року. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Згідно вказаного акту зі слів дитини в ніч з 6.10.20205 року на 7.10.2025 року приблизно з 23.40 по 00.10 годині, мати била дитину електродротом та товстою книжкою по кінцівках.

Відповідно до відповіді Дніпровського національного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області повідомлено, що перевіркою відомостей, наявних в інформаційній підсистемі «Зареєстрована зброя» інформаційно- комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» та функціональної підсистеми «Єдиний реєстр зброї» єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України встановлено, що станом на 17.10.2025 ОСОБА_3 є власницею зареєстрованого мисливського нарізного карабіну «МКЕ Т94А2», к. 9 мм., № Т0624-22ВУ00029, дозвіл на право зберігання та носіння згідно витягу підсистеми «Єдиний реєстр зброї» № , виданий ВКОЗ ГУНП в Дніпропетровській області терміном дії до 05.05.2026 р., який вона має зберігати за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно заяви батька дітей ОСОБА_8 від 8.10.2025 року останній просив директора ліцею № 12 «Інтелект» ДМР з огляду на кризовий психологічний стан матері дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_12 ОСОБА_3 , яка, на його думку, становить загрозу для життя та здоров`я дітей, перевести на сімейну форму навчання з 08.10.2025 року.

Відповідно до акту від 15.10.20205 року, складеного ОСОБА_13 - депутатом Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, було проведено обстеження житло-побутових умов проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 . При обстеженні встановлено, що за вказаною адресою знаходиться житловий будинок, який на праві приватної власності належить ОСОБА_14 . Разом з тим, встановлено, що за вказаною адресою проживають без реєстрації з 18.05.2025 р.: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Проживають за вказаною адресою без реєстрації з 08.10.2025 р.: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно рішення Самарського районного суду міста Дніпра від 08.10.2025 року була розглянута справа за заявою КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради», заінтересована особа: ОСОБА_3 , про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку. Вказаним рішенням встановлено, що представник заявника звернувся до суду із заявою про надання ОСОБА_3 психіатричної допомоги в примусовому порядку, оскільки 04.09.2025 року ОСОБА_3 була госпіталізована до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради». Комісією лікарів підтверджено обґрунтованість госпіталізації. Заінтересована особа ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення заяви. Пояснила, що у зв`язку із сімейними обставинами, у неї стався нервовий зрив, вона побила посуд у себе на подвір`ї. Також зауважила, що є адвокатом та головою адвокатського об`єднання, у неї багато справ та вона не має зв`язку із клієнтами. Рішенням встановлено, що 04.09.2025 року ОСОБА_3 була госпіталізована до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР» Локатош у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу: біполярний афективний розлад, поточний епізод манії з психотичними симптомами, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих. При обстеженні психічного стану ОСОБА_3 в КП «ДБКЛПД» ДОР комісія лікарів виявила, що мовний контакт формальний. На поставлені запитання відповідає вибірково, не завжди по суті. Кричить на всіх оточуючих використовуючи нецензурну лексику. Зі слів: «за мною стежать, я знаю, ви знаєте», кидається в бійку до оточуючих. Агресивна. Непосидюча. Орієнтировку перевірити не вдається у зв`язку зі значним психо-емоційним збудженням. Мислення паралогічне, непослідовне. Емоційно нестійка, агресивно реагує на оточуючих. Критика до свого стану відсутня. ОСОБА_3 було поставлено попередній діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. F 23.10.

Рішенням Самарського районного суду міста Дніпра від 08.10.2025 року у задоволенні заяви Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку було відмовлено.

В судовому засіданні були досліджені два звукозаписи, надані заявником. З вказаних записів вбачається, що жінка нецензурною лайкою кричить з приводу того, що її розбудили, вимагає щоб дитина читала книгу. Дитина чоловічої статі починає читати книгу, жінка голосно кричить, виражається нецензурною лайкою, погрожує.

В судовому засіданні заявник пояснив, що ці два записи на телефон записала малолітня ОСОБА_7 . Це записи від 29 вересня 2025 року та запис з 6 по 7 жовтня 2025 року. На одному із записів ОСОБА_3 кричить на дітей та вимагає, щоб вони читали дитячу біблію, на іншому діти хотіли привітати матір з днем народження, але вона почала нецензурно виражатися, кричати, погрожувати та побила Лізу. Після цього Ліза відправила цей запис батьку, а він вже заявнику. Вночі 7.10.2025 року він разом з дружиною (бабуся) на власному автомобілі виїхали до м. Дніпра та забрали дітей.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи положення Закону № 2229-VIII обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

При вирішенні питання щодо застосуванні заходів тимчасового обмеження прав кривдника суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Визначення формою домашнього насильства над дитиною у розумінні Закону і випадку, коли дитина стала свідком (очевидцем) насильства, та встановлення судом обмежувального припису із застосуванням заходів тимчасового обмеження прав кривдника, визначених частиною другою статті 26 Закону № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, СД відділу поліції № 1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000417 від 09.10.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Досудовим розслідуванням було встановлено, що 08.10.2025 до ЧЧ відділу поліції №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про те, що в ніч з 06.10.2025 на 07.10.2025 за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спричинила легкі тілесні ушкодження малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( НОМЕР_2 ). Свідком у вказаному кримінальному провадженні є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є малолітньою особою.

11 січня 2019 року набув чинності Закон України від 06 грудня 2017 року №2227-VIII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» (далі Закон №2227-VIII) щодо імплементації у кримінальне законодавство норм Стамбульської конвенції про протидію домашньому насильству.

Зазначеним Законом домашнє насильство віднесено до кримінальних правопорушень проти життя і здоров`я особи, КК України доповнено, зокрема ст.126-1, згідно з якою домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Тлумачення поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» надав Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в постанові від 12 лютого 2020 року в справі №453/225/19 (провадження №51-4000км19).

Згідно з ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На підставі ч.6 ст.194 КПК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, крім обов`язків, передбачених частиною п`ятою цієї статті, суд може застосувати до особи, яка підозрюється у вчиненні такого кримінального правопорушення, один або декілька таких обмежувальних заходів: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3)заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку із роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження лікування від алкогольної, наркотичної або іншої залежності, від хвороб, що становлять небезпеку для оточуючих, направлення для проходження програми для кривдників.

Стаття 91-1 КК України визначає обмежувальні заходи, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство.

Зокрема, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3)заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.

Таким чином, КК України та КПК України врегульовано як порядок застосування заходів тимчасового обмеження прав та покладення обов`язків, так і їх перелік, у разі порушення кримінального провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства.

Якщо за заявами особи порушені кримінальні провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства, то передбачені ч.6 ст.194 КПК України та/або ст.91-1 КК України заходи тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні такого кримінального правопорушення або визнана винною у його вчиненні, у разі встановлення підстав для їх застосування, можуть бути застосовані судом або слідчим суддею в межах відповідних кримінальних проваджень.

Разом з тим, сама по собі наявність кримінального провадження не може свідчити про те, що слідчий суддя або суд обере підозрюваному запобіжний захід, в тому числі застосує до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, пов`язаного з домашнім насильством, передбачені частиною шостою статті 194 КПК України обов`язки. Тому порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства не замінює розгляд заяви про видачу обмежувального припису в порядку ЦПК України з огляду на встановленні частиною другою статті 350-5 цього Кодексу максимально стислі строки розгляду заяв такої категорії (не пізніше 72 годин після надходження заяви).

Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 червня 2022 року у справі №646/2950/20 (провадження №61-2461св21).

Матеріали справи не містять даних, що у кримінальному провадженні, відомості відносно якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000417 від 09.10.2025, ОСОБА_3 обирався будь-який запобіжний захід під час досудового розслідування, а отже, не встановлювалися обмежувальні заходи, передбачені ч.6 ст.194 КПК України.

Згідно з правовими позиціями викладеними Верховним Судом, зокрема, в постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19 під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько), дитина (діти), подружжя, колишнє подружжя.

Необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що підлягає доказуванню. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що «обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками».

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 216/4309/21 зазначено, що «докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства».

Відповідно до частин 1, 2 статті дев`ятої Конвенції про права дитини Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Суд вважає, що відсутність факту притягнення до відповідальності за вчинення домашнього насильства не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних обставин, якими підтверджуються доводи заявника.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз`яснено їх права та обов`язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису.

Відтак, суд оцінивши доводи заяви, проаналізувавши надані документи, вважає, що заявник надав належні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» по відношенню до малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Отож, малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як жертви домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків, потребують захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Тривалість та системність протиправної поведінки підтверджує вірогідність вчинення кривдником будь-якого насильства щодо заявника, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Між тим, вчинення психологічного та фізичного насильства над малолітніми дітьми є недопустимим, а тому в такому випадку тривалість та системність не є визначальним, адже будь-яка доросла особа розуміє недопустимість застосування таких заходів до дітей.

Суд допускає, що, враховуючи вік дітей 12 років та 9 років, проживання їх лише з матір`ю, відсутністю безпосередньої опіки батька, який наразі проживає за кордоном, могло стати причиною конфліктних стосунків між дітьми та матір`ю, однак, домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23.

В зв`язку з цим, суд вважає, що є висока вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис строком на 6 місяців. Такі заходи відповідно є законними, переслідують законну мету та слід вважати є пропорційними до мети, що переслідується (необхідними в демократичному суспільстві).

Зазначене підтверджується фактичними обставинами справи, які встановлено судом в ході заслуховування пояснень заявника та під час дослідження доказів.

Суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних доказів заінтересованою особою не подано, а існування інших обставин належними та допустимими доказами не підтверджено.

Враховуючи надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 350-6, 352-355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , відділ поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції № 2 ГУНП в Дніпропетровській області в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про видачу обмежувального припису - задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає в АДРЕСА_3 , яким визначити заходи тимчасового обмеження її прав та покласти на неї такі обов`язки, а саме:

- заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , перебувати в місці проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , наближатися на відстань ближче ніж на 300 (триста) метрів до місця проживання (перебування), навчання, інших місць частого відвідування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити строк обмежувального припису 6 (шість) місяців.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису повідомити уповноважений підрозділ органу Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також відповідні органи виконавчої влади за місцем проживання заявника.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя - Лапченко О.М.