Справа № 727/7333/25
Провадження № 2/727/1933/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

09 жовтня 2025 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівців в складі:

головуючої судді Бойко М.Є.,

за участю секретаря судових засідань Васківчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 78 179 грн. за кредитним договором № 124193796, укладеним між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» в електронній формі 14.02.2021 року.

На обґрунтування таких вимог позивач зазначив наступне.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, за яким, оскільки у подальшому укладалися додаткові угоди до цього договору у тому числі щодо продовження терміну його дії, право вимоги за кредитним договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 від 14 лютого 2021 року № 124193796 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 20 квітня 2021 року №130.

05.08.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого право вимоги за договором кредиту між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 від 14 лютого 2021 року № 124193796 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Онлайн Фінанс» відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 31 серпня 2023 року № 11.

Також Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 29 травня 2025 року укладено договір факторингу №29/05/25-Е.

На підставі реєстру боржників № б/н до договору факторингу між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» від 29 травня 2025 року №29/05/25-Е. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 в сумі 78 179 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 124193796 від 14 лютого 2021 року, укладеним з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», ТОВ «ФК «ЕЙС» просило стягнути з відповідача на свою користь 22 000 грн. заборгованості по кредиту, 56 179 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитними коштами та судові витрати по справі, понесені позивачем на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 7 000 грн. та на оплату судового збору в сумі 2 422,40 грн.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Чернівці від 25 липня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

18.09.2025 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позов ТОВ «ФК ЕЙС», в якому заявив про застосування позовної давності до вимог позивача в зв`язку зі спливом на момент подачі останнім позову її трирічного строку після укладення договору 14.02.2021 року. Одночасно відповідач зауважив про те, що він не був повідомлений про перехід права вимоги до позивача, а тому останній не має права вимагати від нього сплати боргу, про недоведеність, на його думку, позовних вимог, оскільки ТОВ «ФК ЕЙС» не надало належних доказів існування у нього заборгованості , а саме - засвідченого належним чином її розрахунку з підтвердженням первинними документами (банківськими виписками, квитанціями тощо), про зменшення заявлених позивачем до стягнення судових витрат внаслідок недоведеності їх співмірності з обсягом роботи адвоката , а також просив, якщо суд дійде до висновку про часткове задоволення позовних вимог, відмовити в задоволенні їх частини щодо стягнення з нього пені, штрафів та інших фінансових санкцій, оскільки чинним законодавством заборонено подвійну відповідальність

У відповіді на відзиві на позов від 22.09.2025 року на спростування викладених у ньому відповідачем доводів позивач зазначив таке.

Строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом ним не пропущений з огляду на його зупинення в зв`язку із введенням та продовженням в Україні воєнного стану.

На підтвердження суми заборгованості відповідача та судових витрат на оплату правничої допомоги ним надано належні докази, як то акт прийому-передачі виконаних адвокатом робіт, детальний розрахунок розміру боргу та виписку з особового рахунку боржника, яка містить всі необхідні реквізити та фактичний обсяг боргових зобов`язань останнього, нарахованих попередніми кредиторами. При цьому ТОВ «ФК ЕЙС» вказало також, що будь-яких додаткових нарахувань відсотків, а також пені, штрафних санкцій чи комісій позивач до сплати їх відповідачем не здійснював.

29.09.2025 року ОСОБА_1 направив до суду заперечення на відповідь позивача на відзив на позов та додаткові пояснення, які за своєю суттю також є такими запереченнями, в яких виклав доводи аналогічні зазначеним ним раніше у відзиві на позов та одночасно вказав, що вважає надану позивачем виписку з особового рахунку неналежним доказом та таким, що не підтверджує факт наявності у нього заборгованості та її розміру, оскільки вказану виписку складено самим кредитором, вона не є первинним бухгалтерським документом та не підтверджує реальний рух коштів, а також просив суд на підставі ст.551 ЦК України зменшити суму відсотків, заявлену позивачем до стягнення, як несправедливу в зв`язку з її неспівмірністю з розміром основного боргу та врахувати наявні у нього пільги, передбачені п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач письмово просив розглядати справу без участі його представника, а також 02.10.2025 року відповідно до ст.49 ЦПК України направив до суду письмову заяву про зменшення ним позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором до суми основного боргу, тобто до 22 000 грн.

Відповідач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду також не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, причин її поважності та клопотань про відкладення судового засідання не подав.

За таких обставин та згідно положень ч.1 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, розгляд справи проведено у відсутність її учасників, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.4 статті 4 ЦПК України жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Права та обов`язки учасників справи визначені статтею 43 ЦПК України, процесуальні права та обов`язки сторін встановлені статтею 49 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що в судові засідання по справі представник позивача та відповідач жодного разу не з`являлись, про обставини проходження ним військової служби останній повідомив лише 29.09.2025 року, суд в аспекті можливості чи неможливості прийняття до розгляду такого процесуального документу як «заява про зменшення позовних вимог» виходить з того, що відповідно до практики ЄСПЛ надмірний формалізм вважається порушенням права на справедливий суд, а, відтак, вважає за можливе прийняти до розгляду вказану заяву позивача та розглядати справу в межах остаточно заявлених позовних вимог, тобто лише щодо стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 22 000 грн. та судових витрат.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18)).

У статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до статті 350 ГК України факторинг передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони.

За змістом частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою.

У пункті 5 частини першої статті 1 Закону зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За змістом частини першої статті 6 Закону договір факторингу, якщо інше не передбачено законом,повинен містити:1)назву документа;2)назву,адресу тареквізити суб`єктагосподарювання;3)відомості проклієнта,який отримуєфінансову послугу:прізвище,ім`я,по батькові,адреса проживання-для фізичноїособи,найменування тамісцезнаходження -для юридичноїособи;5)найменування фінансовоїоперації;6)розмір фінансовогоактиву,зазначений угрошовому виразі,строки йоговнесення таумови взаєморозрахунків;7)строк діїдоговору;8)порядок зміниі припиненнядії договору;9)права таобов`язкисторін,відповідальність сторінза невиконанняабо неналежневиконання умовдоговору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові, операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону про фінансові послуги.

Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

У частині першій статті 514 ЦК України закріплене правило, за яким обсяг прав, що передаються, визначається на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом.

Формулювання цієї норми вказує на її диспозитивність, тобто не виключається можливість зміни обсягу прав. Таким чином, відступлення прав, обсяг яких буде визначено в майбутньому, вважається законодавчо прийнятним.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

На підставі частини 1, 2 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Отже, виходячи із положень ст. 1078 ЦК України, за договором факторингу допускається відступлення як наявної, так і майбутньої вимоги.

Таких висновків дійшов також Вищий господарський суд України у постанові від 19 жовтня 2015 року (справа №910/3498/15-г), де вказав, що тільки договору факторингу, порівняно з іншими договорами, притаманна можливість здійснювати відступлення як наявної, так і майбутньої грошової вимоги. Інші договори, включаючи загальний договір відступлення права вимоги (цесії), розраховані на відступлення лише наявних вимог.

Така конструкція ґрунтується на юридичній фікції щодо майбутньої заборгованості, де майбутнє право вважається таким, що переходить до нового кредитора з моменту укладення договору про цесію. Таким чином, для цілей відступлення права вимоги за майбутньою вимогою враховуються характеристики вже наявної вимоги.

Визначеність переданого права вимоги стосовно його змісту, обсягу та особи боржника має бути встановлена не в момент укладання правочину про цесію, а в момент виникнення права вимоги.

ЦК України не має жодних імперативних вимог щодо способів ідентифікації права вимоги в правочині про його відступлення або майбутнє відступлення новому кредитору. Сторони можуть обрати будь-які засоби або ознаки, що дозволять визначити підстави виникнення вимоги, її характер, обсяг, зміст тощо.

Відповідно до правової позиції, сформульованої у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Натомість, до дійсних належать такі права вимоги, які юридично існують, виникнуть в майбутньому, або права по зобов`язаннях, за якими не настав строк виконання. Причому поняття дійсних вимог є ширшим, ніж наявних або існуючих, оскільки дійсними можуть бути не тільки зобов`язальні вимоги, що існують у даний час, а й ті, що виникнуть у майбутньому.

Водночас наявна вимога це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, або право грошової вимоги, можливість здійснення якої залежить від настання певної умови чи спливу строку платежу (так звана недозріла вимога).

Майбутня вимога це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому, тобто яка з`явиться з тих чи інших договорів, що будуть укладені між клієнтом і боржником після договору факторингу.

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 14 лютого 2021 року № 124193796 (а.с.104) .

Так, відомості, вказані в додатку 1 до кредитного договору про підписання відповідачем електронним підписом (одноразовий ідентифікатор MNV6 U88 W , із зазначенням часу відправлення на номер телефону позивальника ОСОБА_1 НОМЕР_1 14.02.2021 року 20:23:23 і часу введення ним ідентифікатора, 04.02.2021 року 20:24:04) вказують про підписання ним кредитного договору №124193796 з усіма його невід`ємними частинами (а.с.106 зворот).

Відповідач подав заявку на оформлення договору, в якій останній зазначив особисті персональні дані, підтвердив мобільний номер телефону, пройшов процедуру верифікації банківської карти (що дає змогу встановити власника банківської карти та подавача заявки як одну і ту ж особу), і підписав договір електронним підписом (а.с.111).

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено.

Також в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту від 14.02.2021 року, у якому міститься інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші умови. Умови кредитування аналогічні умовам, погодженим сторонами у вищевказаному договорі № 124193796 (а.с.103).

Отже, вищевказані обставини підтверджують факт укладення між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору від 14.02.2021 року № 124193796 в електронній формі з використанням позичальником одноразового ідентифікатора.

Відповідачем сам факт укладення ним зазначеного кредитного договору не заперечується.

Крім того, за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до пункту 1.1 договору від 14.02.2021 року № 124193796 кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 22 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених в цьому договорі, додатках до нього та Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».

Згідно з пунктом 1.2 договору кредит ОСОБА_1 надається строком на 30 днів від дати його отримання.

На підставі пункту 2.2.2.1 розділу 2 договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 від 14.02.2021 рокуу № 124193796 позичальник зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту та нарахованих процентів на банківський рахунок кредитодавця, що вказаний в реквізитах договору, у строки, передбачені останнім.

З платіжного доручення від 14.02.2021 року вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 22 000,00 грн. У графі «призначення» вказано про перерахування коштів за договором №124193796 від 14.02.2021 (а.с.10).

Факт переказу коштів на рахунок відповідача також підтверджується довідкою АТ «Універсал Банк» № БТ/Е-12123 від 12.08.2025 року та рухом коштів по картці відповідача (а.с.137-138).

Згідно розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунка за кредитним договором №124193796 від 14.02.2021 року прострочене тіло кредиту 22 000 грн , прострочені відсотки 56 179 грн.(а.с.а.с.20 - 22)

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами факт отримання цих коштів на свій картковий рахунок від позикодавця на підставі кредитного договору № 124193796 від 14.02.2021 року, не обґрунтував та не довів інші підстави набуття ним цих коштів.

Наведене цілком спростовує його доводи про недоведеність отримання кредиту.

Також під час розгляду справи було встановлено, що 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 (а.с.65).

Згідно з п. 2.1 укладеного договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п.п. 1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відтак, договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року встановлено, що предметом відступлення за ним є, в тому числі, вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу.

Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року строк дії договору закінчується 28 листопада 2019 року.

Разом з тим, 28.11.2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої строк дії цього договору продовжено до 31.12.2020. При цьому всі інші умови договору залишились без змін (а.с.70).

31.12.2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2021 (а.с.71).

31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 (а.с.75 зворот).

Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду від 31 грудня 2022 року №31, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2023 року (а.с.76).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду від 31 грудня 2023 року №32, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с.76 зворот ).

Отже, Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» право вимоги за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредиту №124193796 від 14.02.2021 року у межах строку дії договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, що виникла в майбутньому.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 130 від 20.04.2021 року до договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Харини на суму 50 855 грн. (а.с.31).

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги, зазначене у відповідних реєстрах, до боржників по сплаті боргу за кредитними договорами, строк платежу, за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому (а.с.58).

Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 строк дії договору закінчується 04 серпня 2021 року.

За умовами пункту 8.4 договору даний договір може бути змінений повністю або частково за спільною письмовою згодою сторін.

Додатковою угодою № 2 від 03.08.2021 року строк дії договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року продовжено до 31.12.2022 року , а додатковою угодою № 3 від 30.12.2022 року до 30.12.2024 року (а.с.62).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 року до договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до Харини на суму 78 179 грн. (а.с.28).

29.05.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» відступлено право грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах (а.с.120).

За змістом витягу з реєстру боржників за договором між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» факторингу від 29 травня 2025 року № 29/05/25-Е позивачем набуто право вимоги до ОСОБА_1 на суму 78 179 грн.(а.с.118).

Отже, внаслідок послідовного укладення договорів факторингу право вимоги за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредиту №124193796 від 14.02.2021 року перейшло від Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до Товариства з обмеженою відповідальністю«Фінансова компанія «ЕЙС».

Доводи відповідача про те, що позивачем не повідомлено його про перехід прав у зобов`язаннях не заслуговують на увагу, оскільки ця обставина не є підставою для відмови в задоволенні позову, адже про зміну кредитора відповідач обізнаний у зв`язку з пред`явленням позову, а порушення строків повідомлення про заміну кредитора не тягне припинення зобов`язання боржника за кредитним договором, він лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

Таким чином, встановивши, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію кредитного договору, який укладений між сторонами, договори про відступлення прав вимоги, а також розрахунки та докази , що підтверджують отримання та користування відповідачем кредитними коштами, які останнім не повернуті, суд прийшов до висновку, що у ОСОБА_1 існує заборгованість перед позивачем як новим кредитором за договором факторингу, а тому позовні вимоги з урахуванням їх зменшення позивачем щодо стягнення лише тіла кредиту в сумі 22 000 грн. слід повністю задовольнити.

При цьому, вирішуючи заявлене відповідачем під час розгляду справи клопотання про застосування позовної давності, суд виходить з наступного.

30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12 про те, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби(COVID-19) визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк звернення до суду (позовна давність) продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року.

Крім того, згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією РФ проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п.19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, звернувшись до суду з даним позовом 13.06.2025 року, позивач ТОВ «ФК «Ейс» не пропустив строків звернення до суду - позовну давність, отже відповідне клопотання відповідача про відмову в позові внаслідок її пропуску задоволенню не підлягає.

Щодо судових витрат слід зазначити наступне.

У позові позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрачені ним на професійну правничу допомогу адвоката кошти в сумі 7000 гривень.

Суд вважає, що такі вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У матеріалах справи міститься Договір про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29.05.2025 року, укладений між ТОВ «ФК «Ейс» та АТ «Тараненко та Партнери» та додаткова угода до нього № 7 від 30.05.2025 року (а.с.а.с.114,116).

Додатком №1 надано протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29.05.2025 (а.с.117).

Актом прийому-передачі наданих послуг, долученим до позовної заяви, передбачено, що адвокатом надано позивачу наступні послуги: вивчення матеріалів справи 1 000 грн. (2 години), складання позовної заяви 5 000 гривень (2 години), вивчення матеріалів справи 1000 гривень (2 години), підготовка адвокатського запиту 500 гривень (1 година), всього на суму 7 000 грн.(а.с.18).

Відповідач заявив клопотання суду про зменшення витрат позивача на правничу допомогу в зв`язку із їх не співмірністю виконаній адвокатом роботи

З огляду на складність справи, оскільки така є типовою та не потребує значних зусиль для підготовки нормативної бази, а також не потребує значного аналізу практики з розгляду схожих спорів, аналізу практики ВС, а також, враховуючи клопотання відповідача про зменшення таких витрат, те, що адвокат Тараненко А.І. безпосередньо в суді не приймав участь в розгляді справи, суд вважає необхідним задовольнити в цій частині вимоги позову частково в сумі 3000 грн.

При подачі позову до суду з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_1 у загальному розмірі 78 179 грн. ТОВ «ФК «Ейс» було сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн., проте в подальшому ці вимоги позивачем зменшено до 22 000 грн., а тому з відповідача на користь позивача на відшкодування цих витрат слід стягнути 681,66 грн. (2422,40 х 28,14 %).

На підставі наведеного та, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-83, 130, 131,141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (ЄДРПОУ 42986956), розташованого в м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005, заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2021 року № 124193796№ у розмірі 22 000 грн. , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн. та судовий збір в сумі 681,66 грн., а всього 25 681,66 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14.10.2025 року.

Суддя М.Є. Бойко