КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 жовтня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 758/9690/18

провадження номер: 22-ц/824/16576/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Верланова С.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року у складі судді Ларіонової Н.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 09 вересня 2025 року ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року матеріали справи витребувано із суду першої інстанції.

10 жовтня 2025 року до Київського апеляційного суду від суду першої інстанції надійшли матеріали справи.

Оскільки головуючий у справі - суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М. у період з 06 жовтня 2025 року по 14 жовтня 2025 року перебував у плановій відпустці, то матеріали справи передані в його перший робочий день після виходу з відпустки - 15 жовтня 2025 року.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду апеляційним судом та підлягає залишенню без руху, оскільки заявником не сплачено судовий збір.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 долучила клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке мотивоване тим, що розмір належного до сплати у даній справі судового збору за подання апеляційної скарги перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу за попередній календарний рік.

У задоволенні вказаного клопотання про звільнення від сплати судового збору слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати (ч.3 ст.136 ЦПК України).

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

ОСОБА_1 не надала апеляційному суду будь-яких доказів на підтвердження свого скрутного майнового стану, а саме, доказів того, що розмір належного до сплати у даній справі судового збору за подання апеляційної скарги перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу за попередній календарний рік. Достатнім доказом на підтвердження цієї обставини може бути лише відповідна довідка від державних фіскальних органів із зазначенням відомостей про усі офіційні джерела доходів.

Таким чином у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору слід відмовити.

Згідно з п.п.1.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір при подачі апеляційної скарги на рішення суду поданою фізичною особою або фізичною особою - підприємцем справляється у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 8 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи характер спору та клопотання у скарзі, належний до сплати розмір судового збору за подання даної апеляційної скарги становить 12 207 грн 41 коп.

Судовий збір має бути сплачено за реквізитами: отримувач ГУК у м.Києві/Соломян. р-н; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача: (МФО) 899998; рахунок отримувача: UA0026010; код класифікації доходів бюджету: 22030101; призначення платежу: 101, судовий збір за апеляційною скаргою (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Київський апеляційний суд.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.354 ЦПК Україниапеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч.2 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 квітня 2025 року Подільським районним судом міста Києва було проголошено вступну та резолютивну частини рішення, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с.213-216, т.2).

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, а копію повного тексту рішення вона змогла отримати безпосередньо в суді лише 15 серпня 2025 року, що підтверджується її розпискою (а.с.236, т.2).

Проте з матеріалів справи вбачається, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року було доставлено на електронну адресу ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 24 квітня 2025 року, що підтверджується відповідною довідкою суду першої інстанції про доставку електронного листа (а.с.234, т.2).

Зі справи видно, що вищевказану електронну адресу ОСОБА_1 зазначила в апеляційній скарзі, в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та в клопотанні про звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до ч.5 ст.272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У постановах Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі №761/42977/19 (провадження №61-1933св22) та від 26 жовтня 2022 року у справі №761/877/20 (провадження №61-11706св21) зроблено висновок про те, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №761/14537/15 (провадження № 61-3069св21) зроблено висновки, що направлення судом судової повістки на електронну адресу особи, яку вона зазначила та якою користувалась (надсилання з неї заяв) є підтвердженням належного виконання судом свого обов`язку стосовно повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, відповідно до ст.ст. 2,4 ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Як вбачається з інформації на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, повний текст рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року було надіслано судом до реєстру 24 квітня 2025 року та оприлюднено 25 квітня 2025 року.

Таким чином, з 25 квітня 2025 року повний текст рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року вже був виготовлений судом, а тому ОСОБА_1 , будучи особою яка задіяна в ході судового розгляду, приймала безпосередню участь в судових засіданнях та була присутня під час проголошення вступної та резолютивної частин цього рішення, повинна була проявляти належну зацікавленість у розгляді справи, у тому числі, шляхом звернення до суду з метою отримання копії оскаржуваного рішення для його оскарження в апеляційному порядку.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у ст.17 Конвенції.

У справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні в справі «Каракуця проти України» ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, ЄСПЛ наголосив на необхідності дотримання особою належної процесуальної поведінки, спрямованої на отримання інформації щодо ходу розгляду справи відносно неї.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 24 квітня 2025 року отримала копію рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року в електронній формі у порядку, визначеному законом (ч.5 ст.272 ЦПК України), то з урахуванням положень ч.2 ст.354 ЦПК України останнім днем строку, протягом якого вона мала безумовне право на поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, з урахуванням вихідних днів, було 26 травня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала 09 вересня 2025 року, тобто після закінчення строку, протягом якого вона мала безумовне право на поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Таким чином наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є неповажними.

Відповідно до положень ст.357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 185 ЦПК України. Апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених законом, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст. 358 ЦПК України.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 не оплачена судовим збором та подана після закінчення строків на апеляційне оскарження, встановлених ст.354 ЦПК України і наведені нею причини для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані неповажними, то апеляційну скаргу слід залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення вказаних вище недоліків.

Керуючись ст.ст.185, 357 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору у даній справі відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року залишити без руху та надати їй строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо сплати судового збору, апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

У разі не виконання вимог ухвали щодо подання заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням інших поважних причин пропуску цього строку, скаржнику буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М. Верланов