Провадження № 2/742/997/25
Єдиний унікальний № 742/1547/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
14 жовтня 2025 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Циганка М.О., за участю секретаря судового засідання Харченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Яблунівської ОТГ, про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Яблунівської ОТГ, про позбавлення батьківських прав.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.02.2025 року. У період спільного проживання вели спільне господарство, вважали себе сім`єю. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 30.06.2022 Прилуцьким відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми). Після народження дитини, за словами позивача, сімейні стосунки погіршилися, зокрема, відповідачка почала конфліктувати, не забезпечувала належного догляду за дитиною, відмовилася від грудного вигодовування та переїхала до будинку своєї бабусі, що знаходится в с. Яблунівка Прилуцького району Чернігівської області, разом із дітьми від першого шлюбу. З початком повномасштабного вторгнення рф відповідачка виїхала до Польщі. У зв`язку з цим позивач забрав доньку до себе й почав самостійно її виховувати. Зі слів позивача, зв`язок із відповідачкою було втрачено: вона не підтримувала контакт, не цікавилася дитиною, не надавала матеріальної допомоги. На даний час дитина проживає разом із позивачем та його матір`ю ОСОБА_4 у житловому будинку, де забезпечено належні умови для проживання та розвитку дитини, зокрема обладнано окрему кімнату, наявні необхідні речі, іграшки та книжки. Позивач також здійснює медичний супровід дитини, організовує її дозвілля, забезпечує проходження планових оглядів та щеплень. Це підтверджується відповідною медичною довідкою, в якій зазначено, що відповідачка участі в догляді за дитиною не бере. Зважаючи на байдужість відповідачки до своїх обов`язків як матері, яка повністю самоусунулась від виховання, піклування про фізичний та духовний розвиток дитини створює позивачу безліч перешкод у подальшому розвитку та вихованні доньки, тому просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомила. Судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи в тому числі і розміщенням повідомлення на офіційному сайті судової влади.
Представник служби у справах дітей Яблунівської ОТГ у судове засідання не з`явився, проте надав до суду висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.
У зв`язку з цим суд відповідно до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 150 СК України визначає обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема батьки зобов`язані виховувати дитину, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Судом встановлено, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.02.2025 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується копією рішення (а.с.7). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим Прилуцьким відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) від 30.06.2022, актовий запис №204 (а.с.5).
Згідно з копією довідки виданої центром надання соціальних послуг Яблунівської селищної ради від 22.10.2024 року та довідки №480 від 12.12.2024 виданої виконкомом Яблунівської сільської ради, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та один виховує малолітню доньку ОСОБА_3 , яка знаходиться повністю на утриманні батька та проживає разом ним. Дружина, ОСОБА_2 , з 31.05.2023 знаходиться за кордоном (а.с.11,14).
Відповідно до характеристики виданої Закладом дошкільної освіти «Веселка» Яблунівської сільукої ради Прилуцького району Чернігівської області від 03.01.2024, ОСОБА_1 зарекомендував себе як відповідальний, уважний та турботливий батько (а.с.12).
Згідно з характеристикою №01/01.2025 від 03.01.2025 виданою комунальним закладо «Центр культури, дозвілля та розвитку» Яблунівської сілької ради, ОСОБА_1 зарекомендував себе як дисциплінований працівник, який може проявляти ініціативу та прийняти правильне рішення, що стосується його діяльності та знаходиться у межах його компетенції. Дисциплінарних попереджень щодо ОСОБА_1 не зафіксовано (а.с.13).
Відповідно до характеристики за місцем проживання №02.1-08/1980 ВІД 12.12.2024 виданої Яблунівською сількою радою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Проживає разом зі своєю матір?ю ОСОБА_4 . Одружений, виховує доньку - ОСОБА_3 , яка зареєстрована та фактично проживає з батьком за вищевказаною адресою. Дружина - ОСОБА_2 з 31.05.2023 року знаходиться за кордоном.За час проживання на території с.Яблунівка характеризується позитивно., У спілкуванні з сусідами й односельчанами поводить себе толерантно, конфліктних ситуацій з жителями села зафіксовано не було, скарг та нарікань щодо поведінки даного громадянина до сільської ради не надходило (а.с.15)
Як вбачається з довідки виданої КНП «Центр надання медико-санітарної допомоги» Яблунівської сілької ради Прилуцького району Чернігівської області №74 від 25.12.2024, ОСОБА_1 виховує дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина перебуває у задовільних соціально-побутових умовах, батько регулярно відвідує сімейного лікаря, виконує всі його призначення, вчасно звертається за медичною допомогою. Мати участі у догляді не бере з червня 2023 року (а.с.16).
Відповідно до копії Висновку про оцінку потреб сім`ї №4 від 03.02.2025, складеного на підставі Акта оцінки потреб сім`ї, встановлено, що малолітня дитина проживає з батьком ОСОБА_1 , який забезпечує належні умови для її проживання, розвитку та виховання. Дитина отримала всі необхідні щеплення, відвідує дитячий садок, є активною, кмітливою, самостійною у побуті, однак потребує сторонньої допомоги. Емоційно прив`язана до обох батьків, сумує за матір`ю. Усі потреби дитини забезпечуються батьком, участі матері у догляді та утриманні не встановлено (а.с.18-19 зворот.,20-21).
Згідно з висновком виконавчого комітету Яблунівської сільської ради від 14.04.2025 №63, орган опіки та піклування вважає за необхідне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 , оскільки мати з травня 2023 року виїхала за кордон, залишивши дитину з батьком, не брала участі в її житті, не надавала матеріального забезпечення, не цікавилася станом здоров`я та розвитком, тоді як батько і бабуся створили для дитини належні умови проживання та виховання (а.с.29-31).
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.
У п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
У підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, позивач послався на те, що відповідач ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дитини, не відвідує та не цікавиться нею, проживає за кордоном, у зв`язку із чим просить позбавити її батьківських прав стосовно доньки.
Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, цей захід тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини. Тому позбавлення батьківських прав можливе лише тоді, коли змінити поведінку батьків неможливо.
Позивач не аргументував, яким чином позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 сприятиме захисту інтересів дитини, а ті обставини, що вона проживає окремо та не бере участі у вихованні дитини, не можуть вважатись достатніми підставами для позбавлення батьківських прав відповідача .
Крім того, висновок органу опіки та піклування Яблунівської сільської ради від 14 квітня 2025 року не може бути покладений в основу рішення, оскільки він не містить конкретних мотивів, фактичних обставин та достатніх доказів, які підтверджують необхідність позбавлення батьківських прав, що унеможливлює його визнання належним і переконливим доказом.
У зв`язку із наведеним суд не вбачає законних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Разом з тим, у справі відсутні належні та допустимі докази, щодо жорстокого поводження матері із дитиною, а також щодо попередження ОСОБА_2 про необхідність змінити поведінку, документів про доведену вину в її діях, притягнення до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тому, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, після розлучення сторін.
Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.
Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини.
Щодо висновку органу опіки та піклування від 14 квітня 2025 року, суд не може взяти його до уваги і покласти в основу рішення про позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в документі відсутні конкретні мотиви, фактичні обставини та обґрунтування, які підтверджують необхідність такого заходу. Висновок лише зазначає, що мати з травня 2023 року виїхала за кордон, залишивши дитину на батька, не бере участі у вихованні і не підтримує матеріально, проте не містить достатніх доказів чи пояснень, що підтверджують ці твердження.Крім того, сам факт перебування матері за кордоном не може бути достатньою підставою для позбавлення батьківських прав без наявності чітких та обґрунтованих доказів її ухилення від виконання батьківських обов`язків.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач не довів, та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю.
Частиною першою ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 284, 315, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Яблунівської ОТГ, про позбавлення батьківських прав відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
Позивач, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Максим ЦИГАНКО