Справа № 473/2318/24
УХВАЛА

іменем України

"16" жовтня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Ліхачової А.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

у травні 2024 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06 жовтня 2021 року банк уклав з відповідачем договір про споживчий кредит № 41_183, відповідно до якого надав останньому на споживчі потреби кредит у розмірі 100 000,00 грн зі строком користування протягом 60 місяців, а відповідач зобов`язався щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в термін до 05 жовтня 2026 року, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 40 % річних.

Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язань позичальником є обов`язок останнього сплачувати на користь банку передбачену договором неустойку, а також право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту.

Проте позичальник умови договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 01 березня 2024 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 107 275,21, в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 93237,37 грн, заборгованість за процентами в розмірі 14 037,84 грн.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача в повному обсязі.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 листопада 2024 року позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 41_183 від 06 жовтня 2021 року в загальному розмірі 107 275 грн 21 коп., а також 3028,00 грн судових витрат.

30 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, поданою в його інтересах адвокатом Вужем Д.В., у якій просив розстрочити виконання рішення суду до 01 листопада 2025 року, обґрунтовуючи її тим, що він не має стабільного доходу та перебуває в складному фінансовому становищі.

В судове засідання ОСОБА_1 , його представник адвокат Вуж Д.В., представник АТ «Державний ощадний банк України» не з`явилися.

Дослідивши заяву та надані докази, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

З аналізу наведених норм слідує, що розстрочення або відстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення вищевказаних питань суд обов`язково має враховувати також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Між тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які б свідчили про об`єктивну неможливість виконання рішення суду.

За таких обставин, суд вважає, що відсутні виключні підстави в розумінні ст. 435 ЦПК України, ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» для розстрочення виконання рішення суду, а тому заява відповідача про розстрочення виконання судового рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 258-260, 435 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Л.В.Лузан