Провадження № 2/638/6480/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Дудка Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Шевченківського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні, компенсації витрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати,-

ВСТАНОВИВ:

04.08.2025 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з 20.04.1992 вона працювала у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» на посаді викладача кафедри іноземних мов, а з 01.02.2000 пл 02.06.2025 на посаді старшого викладача цієї ж кафедри. 02.06.2025 наказом ректора від 22.05.2025 вона була звільнена з займаної посади за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП у зв`язку з невиплатою їй надбавки за вислугу років. У день звільнення відповідач не виплатив їй усі належні при звільнені суми. Їй було виплачено вихідну допомогу у розмірі трьох посадових окладів у сумі 31918,05 грн, що підтверджується розрахунковим листом. Розмір вихідної допомоги відповідач визначив неправильно, оскільки виходив із суми посадового окладу, а потрібно із середнього заробітку. Наказом ректора від 16.06.2025 внесені зміни до наказу про звільнення, а саме змінено слова «три посадових оклади» на слова «вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку». 18.06.2025 бухгалтерією відповідача був сформований новий розрахунковий лист, загальна сума вихідної допомоги збільшена, вона склала 41493,48 грн. Недоплата становила 9575,43 грн. Отже, на день її звільнення мала місце неповна виплата належної суми вихідної допомоги. На підставі ст. 117 КЗпП відповідач має виплатити середній заробіток у розмірі 7828,95 грн. Окрім того позивачем заявлено вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Вказані вимоги обгрунтовані тим, що позивачу, як педагогічному працівнику, повинні були сплачувати надбавку за вислугу років у розмірі 30%. Станом на 2006 років вона набула 20 років спеціального стажу і її надбавка за вислугу років з березня 2006 року мала складати 30%, але з березня 2006 року по січень 2009 року надбавка нараховувалася у розмірі 20%, мала місце недоплата у розмірі 10%. Відповідач визнав, що допустив неправильне нарахування надбавки та у день звільнення їй була виплачена надбавка у розмірі 3581,20 грн. В той же час надбавка була сплачена невчасно. У зв`язку з чим позивач просить виплати компенсацію втрати частини доходів у розмірі 19056,70 грн.

04.08.2025 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано в провадження судді Семіряд І.В.

05.08.2025 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання.

19.09.2025 ректором Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» Соколом Є.І. подано письмові пояснення у справі, які фактично є відзивом, в яких зазначено, що відповідач повністю заперечує проти позовних вимог. Наказом ректора НТУ «ХПІ» від 22.05.2025 №931 С ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Причиною звільнення за власним бажанням позивач зазначила не нарахування та невиплату їй роботодавцем надбавки за вислугу років у розмірі 30 % за період березня 2006 р. по січень 2009 р. У наказі про звільнення було також зазначено бухгалтерії університету провести повний розрахунок з працівником, а саме: сплатити компенсацію за невикористану відпустку; вихідну допомогу при звільнені та недоотриману надбавку за вислугу років. Тобто, відповідачем виконано всі необхідні вимоги передбачені КЗпП України під час звільнення працівника. Факт виплати необхідних при звільненні виплат не заперечується позивачем та підтверджується доданими до позову копіями розрахункових листів та скриншотів сторінок застосунку Приват 24. Однак, у зв`язку з допущеною технічною помилкою до наказу №931 від 22.05.2025 було внесено зміни наказом ректора №1060 С від 16.06.2025, та змінено слова «три посадових оклади» на слова «вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку». Бухгалтерією університету було зроблено перерахунок вихідної допомоги, донараховано і виплачено позивачу вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку. У даному випадку сталася технічна помилка, яка була виправлена університетом і вихідна допомога при звільненні була виплачена позивачу у повному обсязі. Але вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7828,95 грн є безпідставним, оскільки бухгалтерією університету було своєчасно нараховане та виплачено позивачу вихідну допомогу при звільненні, що підтверджується розрахунковим листом, який додано позивачем до позовної заяви. Локальним нормативним актом НТУ «ХПІ», а саме наказом №390 ОД від 09.09.2019 передбачено, що надбавки за вислугу років науково педагогічним працівникам встановлюються наказом ректора за заявою працівника. У 2006 році позивач не зверталася з такою заявою до роботодавця, тому університет не мав правових підстав для встановлення цієї надбавки за власної ініціативи. Дане роз`яснення було надано позивачу на її заяву від 14.01.2025 (копія наказу, заяви ОСОБА_1 і відповіді НТУ «ХПІ» від 04.02.2025 №66-01-16/37 додається). Оскільки позивач звернулася з заявою про перерахунок надбавки за вислугу років лише у 2025 році ця виплата була донарахована та виплачена їй під час звільнення. Таким чином, твердження позивача щодо компенсації втраченої частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 19056,70 грн є також безпідставним. У зв`язку з чим відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 звернулася з заявою про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

Від ректора Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» Сокола Є.І. надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20.04.1992 працювала у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» («НТУ «ХПІ») на посаді викладача кафедри іноземних мов, з 01.02.2000 на посаді старшого викладача цієї ж кафедри, що підтверджується копією трудової книжки серія НОМЕР_1 .

02.06.2025 ОСОБА_1 звільнена з займаної посади за власним бажанням згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з ненарахуванням та невиплатою надбавки за вислугу років у розмірі 30% за період з березня 2006 року по січень 2009 року. Надбавка ОСОБА_1 у період з березня 2006 року по січень 2009 року виплачувалася у розмірі 20% замість 30%, що підтверджується копією наказу ректора «НТУ «ХПІ» №931С від 22.05.2025.

Цим же наказом ректора визначено: компенсацію ОСОБА_1 за невикористану відпустку при звільненні, що складає до 31.12.2023 26 календарних днів, з 01.01.2024 57 календарні дні (пункт 2 наказу); бухгалтерії нарахувати та виплатити при звільнені ОСОБА_1 три посадових оклади згідно ст. 44 КЗпП України (пункт 3 наказу; бухгалтерії нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману надбавку за вислугу років за період з березня 2006 року по січень 2009 року (пункт 4 наказу).

Відповідно до розрахункових листів від 02.06.2025 та від 18.06.2025 ОСОБА_1 виплачено 55863,57 грн та 7373,08 грн відповідно.

12.06.2025 ОСОБА_1 звернулася до ректора «НТУ «ХПІ» з заявою про остаточний розрахунок при звільненні, у якій просила зробити перерахунок сум вихідної допомоги та недоотриманої надбавки за вислугу років у розмірі 10%, виплатити додатково нараховані суми, надати довідку про отримання заробітної плати за період з 01.03.2006 по 31.01.2009 у кожному місяці періоду із зазначенням окремо основного окладу, надбавки за вислугу років, про суми додаткового нарахування повідомити її засобами поштового зв`язку.

Наказом ректора «НТУ «ХПІ» від 16.06.2025 №1060С «Про внесення змін до наказу «Про звільнення» внесено зміни до п. 3 наказу №931С від 22.05.2025, замінивши слова «три посадових оклади» на слова «вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку». Бухгалтерії здійснити нарахування та виплату згідно з ст. 44 КЗпП, в іншій частині наказ №931С від 22.05.2025 залишено без змін.

18.06.2025 «НТУ «ХПІ» виплачено ОСОБА_1 недоотриману суму вихідної допомоги у розмірі 9575,43 грн, яка після утримання сум податків та зборів склала 7373,08 грн.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Приписами ст. 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

За правилами ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Приписи ст.116 КЗпП України передбачають, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, не заперечується відповідачем, що при звільнені позивачу було не правильно нараховано вихідну допомогу, замість належного тримісячного заробітку, ОСОБА_1 нараховано та виплачено вихідну допомогу у розмірі трьох посадових окладів, що становило 31918,05 грн. У подальшому відповідач у добровільному порядку здійснив донарахування вихідної допомоги виходячи з тримісячного заробітку позивача, що склало 41493,48 грн. 18.06.2025 ОСОБА_1 отримала доплату вихідної допомоги, що становила 9575,43 грн.

Отже, відповідачем було допущено затримку розрахунку при звільнені за період з 03.06.2025 по 17.06.2025, тобто 13 робочих днів.

При визначені кількості робочих днів суд бере до уваги надані позивачем розрахункові лдисти за квітень 2025 року та травень 2025 року де зазначено що кількість робочих днів становить 26 та 27 днів відповідно, тобто шестиденний робочий день.

Середній заробіток позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 03.06.2025 по 17.06.2025 становить: 521,94 грн (середньоденна заробітна плата позивача) х 13 робочих дні за вказаний період = 6785,22 (без утримання податків та інших обов`язкових платежів).

При цьому суд частково не погоджується з розрахунком позивача, оскільки при здійснені розрахунку нею було взято до уваги календарні дні, а не робочі.

Безпідставними є посилання відповідача, що у задоволені позову слід відмовити, адже при виконанні розрахунку було допущено помилку та нарахування все ж таки було здійснено, оскільки факт затримки виплати був, що визнається відповідачем, при цьому затримка відбула з вини відповідача, а отже середній заробіток належить виплатити ОСОБА_1 .

При визначені середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 суд виходить з наступного.

У квітні 2025 у ОСОБА_1 заробітна плата становила 13831,16 грн, у травні 2025 року 13831,16 грн.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При цьому, загальна сума заробітної плати за два місця ОСОБА_1 становить 27662,32 грн, фактично робочих днів у цих місцях було 53 дні.

Отже, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 521,94 грн (27662,32 грн/53 дні).

Що стосується позовних вимог про компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЗУ «Про освіту» педагогічним і науково-педагогічним працівникам встановлюються щомісячні надбавки за вислугу років у розмірах: понад три роки - 10 відсотків; понад 10 років - 20 відсотків; понад 20 років - 30 відсотків посадового окладу.

В судовому засіданні встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_1 , як педагогічний, а згодом як науково- педагогічний працівник, мала право на щомісячну надбавку за вислугу років.

Станом на лютий 2006 року ОСОБА_1 набула спеціального стажу і її надбавка з березня 2006 року повинна становить 30% посадового окладу.

З березня 2006 року по січень 2009 року вказана надбавка не була нарахована позивачу, відповідачем було здійснено нарахування у вказаний період надбавку у розмірі 20%. Вказаний факт визнано відповідачем та відображено «НТУ «ХПІ» у наказі «Про звільнення» від 22.05.2025 №931С.

02.06.2025, тобто у день звільнення, відповідачем було здійснено виплата недоотриманої позивачем надбавки за вислугу років за період з березня 2006 року по січень 2009 року у сумі 3581,20 грн, що становить різницю між виплатами, які були здійснені, тобто 20% та виплатами які повинні бути здійснені тобто 30%, отже ОСОБА_1 було доплачено 10% посадового окладу.

ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (ст. 1 Закону).

Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» - компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення).

Отже, набравка за вислугу років, яка не була доплачена ОСОБА_1 , відповідачає вимогам ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та є регулярним доходом позивача.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується довідкою «Зарплата та донарахування 10% виплати за стаж 2006-2009рр» від 17.06.2025 №66-18/63, яка видана «НТУ «ХПІ», сума донарахованої надбавки ОСОБА_1 становить 10% до посадового окладу.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідачем зазначено, що вказана надбавка за вислугою років повинна нараховуватися за заявою позивача, при цьому посилається на наказ ректора від 09.09.2019 №390ОД «Про створення комісії по визначенню стажу роботи науково- педагогічних та педагогічних працівників та працівників науково- технічної бібліотеки». Вказним наказом передбачено, що розмір надбавки встановлюється наказом по університету за заявою працівника, з моменту коли це право настало. Суд не погоджується з вказаним твердженням та запереченням, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про оплату праці» забороняється будь яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у частині другій стані 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою потрібно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. Водночас право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Чинне законодавство прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести нарахування та виплатити всіх сум, що належать працівникові за відпрацьований час, як на підставі норм Закону України «Про оплату праці», так і Кодексу Законів про працю в Україні. Невиконання такого обов`язку є порушенням гарантованих Конституцією та законами трудових прав та охоронюваних законом інтересів працівника, які підлягають захисту в судовому порядку.

За приписами ст. 141 КЗпП України, роботодавець повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, здійснювати заходи щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню), уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Проте, відповідачем було допущено порушення, не здійснено нарахування позивачу виплат за вислугу років за період з березня 2006 р. по січень 2009 р., у розмірі встановленому ЗУ «Про освіту», яким не передбачено, що вказана виплата здійснюється виключно за заявою працівника.

Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до пункту 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159) компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення).

Пункту 4 Порядку № 159 передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця.

Оскільки ОСОБА_1 не виплачена надбавка за вислугу років у розмірі 10% (фактично було сплачено 20%, а потрібно було 30%), що знайшло своє підтвердження під час розгляду даної справи, зазначена позивачем сума підлягає компенсації відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Судом враховано, що відповідачем позивачу у спірний період було нараховано виплату за вислугу років у розмірі 20%, проте не у тому розмірі, як передбачено ЗУ «Про освіту».

Недоплачений розмір надбавки за вислугу років 10% за період з березня 2006 року по січень 2009 року у загальній сумі 3581,20 грн було перераховано позивачу при звільнені, що підтверджується розрахунковим листом та наказом ректора «Про звільнення».

Отже, з «НТУ «ХПІ» на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів за період з березня 2006 року по січень 2009 року.

Суд погоджується з наданим та розрахованим позивачем розміром компенсації втрати частини доходів за вказаний вище період на загальну суму 19056,70 грн.

Водночас, згідно принципу змагальності, відповідач, заперечуючи проти позову в цій частині, не наводить контррозрахунку, який би спростовував розмір та правильність проведеного позивачем розрахунку.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 указаного Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічні висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 29.10.2020 у справі № 0840/3175/18 (пр/280/36/18).

З огляду на вище викладене суд дійшов висновку, що позовну вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації частини грошових доходів у заявленому розмірі підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» - від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Отже, з відповідача в дохід Держави підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 90, 92, 95, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268.208-282 ЦПК України, ст.ст. 94, 115, 141 КЗпП України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні, компенсації витрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати задовольнити частково.

Стягнути з Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку 6785,22 грн, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 19056,70 грн, а всього 25841 (двадцять п`ять тисяч вісімсот сорок одна) грн 92 коп, за вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» в дохід Держави судовий збір 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.10.2025.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована АДРЕСА_1 .

Відповідач - Національний технічний університет «Харківський політехнічний інститут», , м. Харків, вул. Кирпичова, 2.

СУДДЯ І.В. СЕМІРЯД