Справа № 283/1183/25
Провадження №2/283/749/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2025 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі головуючої судді Саланди О.М. з секретарем судового засідання Кравець Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженої відповідальністю «Юні Стоун Плент» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

14.05.2025 позивач звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача.

Позов обґрунтовано тим, що 26.11.2024 позивача прийнято на роботу за сумісництвом на посаду заступника директора ТОВ «Юні Стоун Плент». 24.02.2025 він звільнився за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. За період роботи в січні лютому 2025 року відповідач заборгував позивачу заробітну плату в розмірі 259 874,37 грн, що після вирахування податків і зборів становить 200 130,26 грн, у тому числі 8 759,59 грн компенсації за невикористану відпустку. Станом на день подання позову заборгованість не погашено. Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня, наступного за днем звільнення, до дня ухвалення рішення суду.

Ухвалою від 15.05.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

29.09.2025 від представника відповідача надійшли письмові пояснення, у яких зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Представник вказав, що діяльність ТОВ «Юні Стоун Плент» обмежена ухвалами Печерського районного суду м. Києва в межах кримінальних проваджень, якими накладено арешт на корпоративні права, рухоме та нерухоме майно товариства, а також заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії. Ці обставини істотно вплинули на господарську діяльність і фінансовий стан підприємства, через що своєчасне виконання зобов`язань було об`єктивно ускладнене. У зв`язку з цим представник просив розстрочити виконання рішення.

Позивач і його представник у заяві від 01.10.2025 підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

У письмових поясненнях представник позивача зазначив, що доводи представника відповідача є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо посилання відповідача на необхідність урахування судом очевидної неспівмірності заявлених до стягнення сум середнього заробітку з розміром заборгованості, її характером та діями сторін, представник позивача зауважив, що ці твердження не мають підстав. Стаття 117 КЗпП України, чинна на момент виникнення спірних правовідносин, передбачає обмеження виплати середнього заробітку шістьма місяцями. Відтак, підстав для застосування принципів співмірності та пропорційності немає, що неодноразово підтверджено судовою практикою Верховного Суду.

Судом встановлено, що згідно з відомостями з Пенсійного фону України за формою ОК-7, розмір заробітної плати ОСОБА_1 , сплаченої ТОВ «Юні Стоун Плент» становить: квітень 2024 рік 31055,90 грн., травень 2024 рік 124223,60 грн, червень 2024 рік 124223,60 грн, липень 2024 рік 124223,60 грн, серпень 2024 рік -124223,60 грн, вересень 2024 рік 124223,60 грн, жовтень 2024 рік 124223,60 грн, листопад 2024 рік 124223,60 грн, грудень 2024 рік 129870 грн, січень 2025 рік 129870,00 грн, лютий 2025 рік 130004,37 грн.

Згідно з довідкою про заборгованість по виплаті заробітної плати № 00000022, заборгованість з заробітної плати складає в розмірі 200103,26 грн.

Позивачем долучено копію наказу від 24.02.20245 № 141-К/ТР про припинення трудового договору (контракту) про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням з 24.02.2025.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.12.2024 накладено арешт на корпоративні права ТОВ «ЮСП».

Ухвалами слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.01.2025 накладено арешт на великовантажні та інші технологічні транспортні засоби, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та вантажні вагони, які перебували у власності відповідача, згідно з переліком.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2025 накладено арешт на транспортні засоби відповідача згідно з переліком.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 05.03.2025 вищевказане рухоме майно, корпоративні права, а також нерухоме майно відповідача передано в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.03.2025 в порядку забезпечення позову накладено арешт на майно відповідача згідно з переліком: піввагони, вагони, хопери, вагони-самоскиди.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України).

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. ст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами Кодексу Законів України про працю, Закону України «Про оплату праці», а позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 31.03.2025 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Згідно з роз`ясненнями, викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт.

Судом встановлено, що розмір заборгованості ТОВ «Юні Стоун Плент» по нарахованій позивачу заробітній платі за січень-лютий 2025 року, в тому числі компенсації за невикористану відпустку, становить 259874,37 грн.

За таких обставин суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за січень-лютий 2025 року, в тому числі компенсації за невикористану відпустку, в розмірі 259874,37 з подальшим утриманням з цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України, така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Згідно пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Оскільки позивач був звільнений 24.02.2025, то суд, при нарахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходить з виплат, які нараховані позивачу за грудень 2024 року - січень 2025 року.

Згідно з абзацом 1 пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до Довідки про доходи № 00000049 від 31.03.2025 за грудень 2024, січень 2025 року загальна сума доходу становить 259740,13 грн, середньоденна заробітна плата складає 6184,29 грн, середньомісячна заробітна плата складає 129870,07 грн.

Статтею 52 КЗпП України за загальним правилом встановлений п`ятиденний робочий тиждень. Закон України від 15.03.2022 №2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» зупинив дію статей КЗпП України, що регулюють святкові та неробочі дні. За таких обставин суд, враховуючи п`ятиденний робочий тиждень та відсутність святкових і неробочих днів, рахує, що позивач відпрацював у грудні 2024 року та січні 2025 року 42 робочих дні.

Таким чином середньоденна заробітна плата позивача за грудень 2024 року становить 129870,13 грн, січень 2025 року - 129870,00 грн (259740,13: 42 робочих дні).

Оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку, відповідно до ст. 117 КЗпП України, стягується не більше як за 6 місяців, то суд стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 24.02.2025 року (день звільнення) по 24.08.2025 року (останній день шестимісячного строку).

За вищевказаний період минуло 129 робочих днів.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 797773,41 (6184,29 х 129 днів).

Дана сума також обрахована без урахування податків та інших обов`язкових платежів, що узгоджується із роз`ясненнями, які надані судам у п. 6постанови Пленуму Верхового Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині судового рішення.

Статтею 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Оскільки позивач відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати, судовий збір у цій частині підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. 12, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» Код на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за січень, лютий 2025 року, в тому числі компенсацію за невикористану відпустку, у загальному розмірі 259874,37 гривень, з подальшим утриманням з цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» Код на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.02.2025 року по 24.08.2025 року у розмірі 797773,41 грн із подальшим утриманням з цієї суми податків і зборів.

Рішення суду щодо заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент», , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Журналістів, буд. 9Д.

Суддя: О. М. Саланда