Провадження № 2-з/761/326/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Левицька Т.В., розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 -- адвоката Булаха Дмитра Сергійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення гарантійного платежу за попереднім договором, -

в с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення гарантійного платежу за попереднім договором.

Через систему «Електронний суд» представником позивача ОСОБА_1 -- адвокатом Булахом Дмитром Сергійовичем подано заяву про забезпечення позову, у якій просить суд:

накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 , що обліковуються та надходитимуть на будь-які її рахунки у банківських або інших фінансових установах України незалежно від дати їх відкриття у межах суми позовних вимоги, еквівалентної 10 000 доларів США у гривні за офіційним курсом НБУ на день постановлення ухвали, у тому числі на кошти у національній та іноземній валюті.

З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2024 року між ОСОБА_2 та громадянкою США ОСОБА_1 , від імені якої на підставі довіреності діяла громадянка України ОСОБА_3 було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до умов вказаного договору сторони зобов`язувалися укласти Основний договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири в строк до 15 січня 2025 року включно.

Зазначає, що згідно з умовами п. 2 Попереднього договору продаж квартири АДРЕСА_1 мало бути вчинено за ціною 8 455 143 гривень, що еквівалентно 205 000 доларів США. З вказаної грошової суми, саме - гарантійну суму в розмірі 412 446 гривень, що еквівалентно 10 000 доларів, було передано 15 листопада 2024 року ОСОБА_2 на підтвердження зобов`язань ОСОБА_1. укласти Основний договір купівлі-продажу квартири.

Вказує, що 19 грудня 2024 року державні реєстри України та сайт Міністерства юстиції України зазнали наймасштабнішої зовнішньої кібератаки, і як наслідок, було призупинено роботу Єдиних і Державних реєстрів Міністерства юстиції України. Оскільки, станом на 15 січня 2025 року наслідки вищезазначеної кібератаки не було усунуто, відповідно укладення Основного договору щодо купівлі-продажу вищезазначеної квартири було неможливим, тому вважає, що зобов`язання, встановлені попереднім договором припинилися. Припинення зобов`язання сторін за Попереднім договором не звільняє ОСОБА_2 від обов`язку повернути ОСОБА_1. авансовий платіж в сумі 10 000 доларів США, отриманий 15 листопада 2024 року від ОСОБА_3 в забезпечення виконання умов Попереднього договору.

Станом на дату звернення до суду з позовною заявою, ОСОБА_1. не отримувала від ОСОБА_2 грошових коштів.

Метою вжиття заходів забезпечення позову заявником вказано уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вивчення матеріалів заяви, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Відповідно до роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Із змісту прохальної частини заяви вбачається, що сторона позивача просить вжити заходи забезпечення позову у вказаній справі шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, обліковуються та надходитимуть на будь-які її рахунки у банківських або інших фінансових установах України незалежно від дати їх відкриття у межах суми позовних вимоги, еквівалентної 10 000 доларів США у гривні за офіційним курсом НБУ на день постановлення ухвали, у тому числі на кошти у національній та іноземній валюті.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019р. по справі № 320/3560/18, заявником суду повинні бути надані відомості щодо конкретного індивідуально визначеного майна, яке належить відповідачу та щодо якого мають вживатись заходи забезпечення позову.

При цьому, ч. 3 ст. 12 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вказана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18.

Аргументи сторони позивача про невиконання відповідачем зобов`язань щодо повернення гарантійного платежу в сумі 10 000 доларів США, є підставами позову, яким суд надасть оцінку виключно під час розгляду справи по суті, з`ясовуючи фактичні обставини справи та надаючи доказам оцінку.

Також позивач не надав доказів реальної небезпеки ускладнення чи неможливості виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог.

Суд зазначає, що в заяві відсутнє достатнє обґрунтування та докази, які підтверджують доцільність та необхідність такого виду забезпечення позову.

Таким чином, заявником не наведено обґрунтованих підстав того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання рішення суду. При цьому суд наголошує на тому, що невиконання відповідачем зобов`язань з повернення гарантійного платежу не є самостійною підставою для накладення арешту на його кошти в порядку вжиття заходів забезпечення позову.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи та враховуючи обставини, характер правовідносин, предмет та підстави позову, суд приходить до висновку, що невжиття зазначених представником позивача заходів не може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому необхідно відмовити у задоволенні заяви про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 353, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 -- адвоката Булаха Дмитра Сергійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення гарантійного платежу за попереднім договором - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: