Справа № 626/3279/24
Провадження № 2/626/80/2025
20.10.2025 року м. Берестин
Берестинський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Дудченка В.О.,
за участю секретаря - Зінченко Л.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Пілігріма П.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берестині в порядку загального позовного провадження цивільну справу №626/3279/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання відновлення спільної частини майна та стягнення моральної шкоди,
ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Пілігріма П.О., звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про зобов`язання відновлення спільної частини майна та стягнення моральної шкоди в якому просить;
- усунути перешкоди у користуванні майном, що знаходиться у власності ОСОБА_1 , а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом відновлення та приведення у первісний стан за власні кошти пошкоджених стін позначених в технічному паспорті житлового будинку під номером 1-1 та житловій кімнаті, позначеної в технічному паспорту житлового будинку під номером 2-2;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 120 000,00 грн;
- стягнути судові витрати.
На обґрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пілігрім П.О. зазначив, що позивач по справи відповідно до договору дарування укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 30.09.2016 року є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Поділ житлового будинку між колишніми його власниками був здійснений рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 08.09.2015 року №626/1222/14-ц, також цим рішенням визначено порядок користуванням подвір`ям, у зв`язку із чим було встановлено паркан, який визначає межі користування земельною ділянкою кожним із власників. Прете з дати прийняття позивачкою у дар 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідач вказує на те, що йому належить на праві власності весь житловий будинок та звертається з цього приводу із відповідними скаргами на позивача до державних та правоохоронних органів. З вересня 2016 року відповідач постійно та безпідставно чинить позивачу перешкоди у користуванні належною їй частиною житлового будинку. Вказана поведінка відповідача викликана тим, що він з власних міркувань не визнає рішення Красноградського районного суду Харківської області від 08.09.2015 року щодо поділу житлового будинку, яким здійснено виділ в натурі частки із спільного майна, за позовом попереднього власника ОСОБА_2 . Невмотивована пасивна та активна агресія направлена на позивача та її дітей стала постійною нормою поведінки відповідача. Зокрема з 2017 року по дату звернення до суду відповідач по справі постійно здійснює руйнування майна позивача: шкодить спільний паркан; без дозволу проникає та пересувається по території подвір`я позивача та завдає йому шкоди; знищує однолітні та багаторічні насадження (вириває квіти, зрубує дерева); забирає та пошкоджує кореспонденцію позивача; кидається камінням у малолітніх дітей позивача та інше. Крім іншого, 31.05.2024 року близько 12:30 год. позивач прибула до свого будинку та виявила пошкодженим паркан на межі з відповідачем та вибиту в стінах цеглу в двох приміщеннях, які позначені на технічному паспорті на житловий будинок позначками 1-1 та 2-2, які є спільними стінами частини житлового будинку позивача та відповідача. Користуючись відсутністю позивача, відповідач навмисно пошкодив спільну стіну, зокрема вибив в приміщенні 1-1 та 2-2 декілька рядів цегли, через які стало видно частину житлового будинку, яка належить відповідачу по справі, зруйнувавши шар штукатурки, порвав шпалери, пошкодив меблі. Своїми діями відповідач порушив цілісність житла позивачки в якому вона проживає з двома малолітніми дітьми, чим порушив нормальний та звичайний спосіб життя позивачки та її сім`ї, оскільки її житлове приміщення стало не придатним до проживання і його опалювання. Позивачці прийшлось знайти та переїхати проживати до іншого житла. Тобто відповідач порушив права позивача на володіння та користування своїм нерухомим майном. За таких обставин позивач звернулась до Красноградського РВП ГУНП у Харківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення її сусідом ОСОБА_2 , але їй було надано відповідь, що для врегулювання спору їй необхідно звернутися до суду з відповідною позовної заявою. Служба у справах дітей відвідавши житлове приміщення склала акта щодо непридатності житла для проживання. Також пошкодження зруйнованих стін підтверджується фотографіями зробленими позивачем у будинку. Позивач намагалась в позасудовому порядку врегулювати даний спір та не одноразово усно зверталась до відповідача з приводу відновлення стін, але відповідач вказані звернення ігнорує. Вище вказані обставини з 2017 року ускладнюють життя відповідача та її дітей, оскільки перебуваючи вдома позивач не почуває себе у безпеці, так як постійно відчуває тривогу за себе та своїх дітей, у зв`язку із чим перебуває в стресі та емоційному напруженні. Тобто у зв`язку із пошкодженням житла позивача порушене її право на житло закріплене Конституцією України, так як проживання в ньому стало неможливим. Вказані дії відповідача завдають моральних страждань як позивачу так її сім`ї, моральну шкоду позивач оцінює в 120 000,00 грн.
Рух справи в суді.
Ухвалою судді від 18.09.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання у справі.
Ухвалою від 30.03.2025 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду.
Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання.
Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Пілігріма П.О. в судовому засіданні 13.08.2025 року заявили клопотання в яких просили завершити судовий розгляд справи за їх відсутності за матеріалами справи, з урахуванням пояснень наданих в судовому засіданні, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Так, як відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, з урахуванням згоди сторони позивача на проведення заочного розгляду справи, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, при цьому у справі достатньо наявних матеріалів для її розгляду та ухвалення рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.
Позиція сторони позивача в судовому засіданні.
В судовому засіданні 13.08.2025 року представник позивача - адвокат Пілігрім П.О. позовну заяву підтримав та її задоволенні наполягав з підстав викладених в позовній заяві.
В судовому засіданні 13.08.2025 року позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги, на їх задоволенні наполягала, а також пояснила що з 30.09.2016 року вона є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яку їй подарував ОСОБА_3 , іншим власником даного будинку є відповідач по справі ОСОБА_2 . Щодо порядку користування вказаним житловим будинком конфлікти також виникали між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки останній вважав, що йому на праві власності належить весь житловий будинок, через що в них були суди і був здійснений реальний поділ будинку. Після поділу будинку ОСОБА_3 зробив ремонт у своїй половині, але постійно там не проживав, оскільки мешкав в іншому місті. Їй відомо, що після поділу будинку відповідач ОСОБА_2 також розбивав спільні стіни в будинку і за відсутності брата користувався всім житловим будинком. Через постійні конфлікти з братом ОСОБА_3 вирішив подарувати їй свою половину будинку, оскільки він перебував з їх родиною у дружніх стосунках, в неї не було власного житла та вона сама виховує двох дітей. Після прийняття частини будинку в дар вона не могла в нього вселитися більше року, оскільки ОСОБА_2 їй перешкоджав та проживав у всьому будинку вибивши знову спільні стіни в будинку, при спробах у війти до свої половини будинку відповідач погрожував то сокирою, то лопатою, викликав поліцію. Тільки через рік разом із представниками поліції та в присутності комісії сільської ради вона змогла заселитись в свою половину будинку, але після заселення відповідач постійно викликав поліцію, писав на неї скарги, звинувачуючи її в тому що вона не є власником будинку. Протягом дев`яти років відповідач весь час погрожує їй і тисне на неї психологічно, а одного разу вдарив ногою. Також перешкоджає приходити до неї її родичам, кидає камінням по дітям, користується подвір`ям і господарськими спорудами, як власним майно. 31 травня 2024 року вона поїхала з дітьми в лікарню, а коли повернулась то виявила, що ОСОБА_2 знову розбив спільні стіни в будинку. З цього приводу вона викликала поліцію, але для захисту своїх прав їй було рекомендовано звернутися до суду. Починаючи з червня 2024 року вона разом із дітьми проживає у свої матері, оскільки її житло знову стало не придатним для проживання.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні 13.08.2025 року пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_1 , вона знає відповідача по справі ОСОБА_2 , оскільки проживають на одній вулиці. Їй відомо, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 був поділений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , їх батьками ще за життя. Але після смерті їх матері ОСОБА_2 почав чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні будинком, через що в них були суди і будинок був поділений. Після поділу будинку ОСОБА_3 зробив ремонт, але коли той поїхав до себе додому ОСОБА_2 вибив спільні стіни і користувався всім будинком. Через постійні тиски ОСОБА_2 ОСОБА_3 вирішив подарувати свою частину будинку її дочці, так як вони перебували у дружніх відносинах та вона потребувала житла. Перед тим, як подарувати частину свого будинку, ОСОБА_3 відновив стіни, але коли її дочка прийшла заселятись, то виявила, що ОСОБА_2 знову вибив спільні стіни в будинку, закрив двері та не пустив її. Більше року дочка не могла заїхати до свого житла, прийшлось зірвати двері в присутності працівників поліції та комісії сільської ради. При свідках заклали розбиті стіни, які є спільними із половиною будинку ОСОБА_2 , після чого дочка зробила ремонт та змогла заїхати в свою половину будинку. Але ОСОБА_2 вже дев`ять років перешкоджає жити дочці в будинку, вчиняє постійні сварки, шкодить рослини, як на огороді, так і в садку, вчиняє психологічний тиск на дітей, користується подвір`ям та господарськими будовами, як своїми. Викликає постійно поліцію, пише численні скарги до різних органів. Живе ОСОБА_2 постійно на мікрорайоні, а в будинок приїздить у власних справах, в кінці травня 2024 року він приїхав до будинку та власному автомобілі, а дочка в цей час везла дітей до лікарні, коли повернулась то виявила, що ОСОБА_2 знову вибив спільні стіни будинку. З цього приводу дочка викликала поліцію, але їй порекомендували звернутися до суду. Через те, що будинок в черговий раз став не придатним до використання, з травня 2024 року дочка разом із дітьми проживає у неї.
Позиція суду.
Суд заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка та дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із наступного.
У відповідності з пунктом 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Цивільно процесуальним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 51 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 08.09.2015 року №626/1222/14-ц проведено поділ житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , визначено порядок користування земельною ділянкою, рішення набрало законної сили.

На підставі Договору дарування 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями від 30.09.2016 року укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , дарувальник передав безоплатно у власність, а обдарована прийняла у дар 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості від 30.09.2016 року 1/2 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 .

Отже позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

31.05.2024 року близько 12:30 год. позивач ОСОБА_1 повернувшись з дітьми з лвкарні до свого будинку виявила пошкодженим паркан на межі з відповідачем та вибиту в стінах цеглу в двох приміщеннях, які позначені на технічному паспорті на житловий будинок позначками 1-1 та 2-2, які є спільними стінами частини житлового будинку позивача та відповідача. Користуючись відсутністю позивача, відповідач пошкодив спільну стіну, зокрема вибив в приміщенні 1-1 та 2-2 декілька рядів цегли, через які стало видно частину житлового будинку, яка належить відповідачу по справі, зруйнувавши шар штукатурки, порвав шпалери, пошкодив меблі.

ОСОБА_1 31.05.2024 року подала заяву до Красноградського РВП ГУНП в Харківській області про вчинення її сусідом ОСОБА_2 злочину за вищевказани обставин.

На заяву ОСОБА_1 Красногадський РВП ГУНП в Харківській області 25.06.2024 року повідомив, що її звернення від 31.05.2024 року зареєстровано в установленому законом порядку в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Красноградського РВП ГУНП в Харківській області №3538 від 31.05.2024 року. Перевірка викладених відомостей проведена в порядку Закону України «Про звернення громадян» і у зв`язку з відсутністю в них достатніх обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення розгляд матеріалу було припинено. Рекомендовано звернутися до органів суду, для вирішення спірних питань по суті.

Відповідно до Акту обстеження проживання Служби у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради від 07.08.2024 року №01-37/368, здійсненого за заявою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 умови проживання не задовільні, в одній з кімнат та в передпокої вибити стіна в горі перед стелею, в кімнаті лежать цеглини та уламки стін. Зі слів ОСОБА_1 вона разом з дітьми проживає у батьків, оскільки в її будинку проживати не можливо, так як сусід руйнує її будинок.

Відповідно до Акту-обстеження депутата Берестинської міської ради Виноградової Л.В. від 16.01.2025 року за зверненням ОСОБА_1 нею обстежено та складено акт-обстеження житлового помешкання за адресою: АДРЕСА_1 . В ході обстеження встановлено, що домоволодіння є у спільній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У частині будинку, що належить позивачу зареєстровані: ОСОБА_1 , 1981 року народження; ОСОБА_5 , 2014 року народження; ОСОБА_6 , 2018 року народження. У ході огляду було встановлено, що умови для проживання родини ОСОБА_1 із двома дітьми незадовільні. Зі слів ОСОБА_1 31.05.2024 року співвласником будинку ОСОБА_2 було вчинено дії, що призвели до пошкодження стін у двох кімнатах. Зокрема; вибито дві стіни, на залишках цих стін помітні тріщини та механічні пошкодження, які за її спостереженням, могли виникнути внаслідок ударів або інших дій із фізичним впливом на конструкцію. Даний факт підтверджує сусід ОСОБА_7 .

Додані позивачем фотографії до матеріалів справи вказують на обставини зазначені у позовній заяві.

Оцінюючи обґрунтованість та вмотивованість заявлених позивачем у позовній заяві вимог, на предмет їх відповідності обставинам справи та вимогам чинного законодавства суд враховує наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач ОСОБА_1 покликаючись на положення статті 41 Конституції України щодо непорушності права приватної власності, а також на ст. 16, 317, 319, 386, 391 ЦК України, обґрунтовує мотивованість та підставність подачі даного позову тим, що відповідач здійснив пошкодження спільних стін будинку, який належить їм на праві спільної часткової власності, у зв`язку із чим вона не має можливості користуватися власною частиною житлового будинку. Отже, протиправними діями відповідачів позивачу, законному власнику частини житлового будинку створено перешкоди в праві користування та розпорядження вказаним житловим приміщенням.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно із статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

За змістом статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Право власності особи може бути захищено лише у випадку його існування та у разі його порушення, оспорювання чи невизнання.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, в тому числі і шляхом приведення приміщення до попереднього стану.

Власник, за правилами цієї статті, може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідачів у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Отже, встановлення саме зазначених обставин входить до предмета доказування у справах за такими позовами (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 926/2189/17).

Для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.

Отже, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що у разі звернення особи до суду із таким позовом важливим є встановлення факту порушення, невизнання або оспорювання прав позивача, зокрема наявність перешкод у реалізації своїх повноважень щодо належного йому майна.

Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 461/484/18 (провадження № 61-19122св20).

Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів, зокрема з матеріалів перевірки за зверненням ОСОБА_1 (ЖЄО Красноградського РВП №3538 від 31.05.2024 року), Акту обстеження проживання Служби у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради від 07.08.2024 року №01-37/368, Акту-обстеження депутата Берестинської міської ради ОСОБА_8 від 16.01.2025 року, фотографій та пояснення свідка, ОСОБА_2 31.05.2024 року здійснив пошкодження спільних стін у житловому будинку, який належить на праві спільної часткової власності йому та позивачу по справі, за адресою: АДРЕСА_1 , чим вчинив ОСОБА_1 , як власнику майна перешкоди на належне право користування і розпорядження майном.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пошкоджені спільні стіни відповідачем у житловому будинку, який належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підлягають відновленню і приведенню у попередній стан відповідачем по справі.

Крім того, вимоги про відновлення і приведення у попередній стан пошкоджених стін відповідачем по справі за власні кошти, суд вважає необґрунтованими, оскільки наявність цих витрат лише передбачається та є поки, що абстрактною сумою. Суд вважає, що зобов`язання відповідача відновити і привести у попередній стан пошкоджені стіни є достатньою умовою для захисту прав та інтересів позивача, незалежно як зробить це відповідач, - добровільно чи в примусовому порядку через звернення рішення суду до примусового виконання.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 120 000,00 грн, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до положень ч.1, п.3 ч.ч.2-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Вирішуючи питання щодо моральної шкоди, судом враховується тривалість порушення прав позивача; час та зусилля, що потрібні останній для відновлення попереднього стану; глибину її душевних та психічних страждань, пов`язаних із пошкодженням майна; порушення нормального ритму життя; тяжкість вимушених змін (неможливість використовувати належним чином своє майно), а також вимоги розумності та справедливості.

Суд вважає, що позивачем доведено завдання їй моральної шкоди внаслідок пошкодження 31.05.2024 року відповідачем її частини житлового будинку, зокрема спільних стін будинку, оскільки через неможливість користування власним житлом викликало у позивача моральні страждання, які виразилися у постійних переживаннях щодо необхідності відновлення нормального стану житла та не можливості нормального проживання у житловому приміщенні.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, керуючись вимогами справедливості, розумності, враховуючи ступінь вини відповідача, яку останній не спростував, суд визначає розмір моральної шкоди, завданої відповідачем позивачу внаслідок пошкодження спільних стін житлового будинку у розмірі 10 000, 00 грн, що, на думку суду, є співмірним, а тому вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновки за результатами розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, суд вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Розподіл судових витрат.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач понесла судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1211,20 грн за позовну вимогу немайнового характеру та 1211,20 грн за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 1211,20 грн.

Таким чим з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 605,60 грн за позовну вимогу не майнового характеру та 100,89 грн за позовну вимогу майнового характеру (10000,00 грн (задоволені позовні вимоги) х 100% : 120 000,00 (заявлені позовні вимоги) = 8,33 % (процент задоволених позовних вимог), 1211,20 грн (сплачена сума судового збору) х 8,33% : 100% = 100,89 грн), всього стягнути 706,49 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 76-82, 141, 259, 263-265,280-282 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання відновлення спільної частини майна та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , належною їй 1/2 частиною житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом відновлення та приведення у первісний стан пошкоджених спільних стін житлового будинку у приміщеннях, які позначені в технічному паспорті під номером 1-1 (коридор 3,3 кв.м) та під номером 2-2 ( жила кімната 19,1 кв.м.).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 понесені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 706 (сімсот шість) грн 49 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Копію заочного рішення направити в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя