ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 725/6048/24

провадження № 61-7454св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Перепелюк І. Б., Височанської Н. К., Литвинюк І. М., і ухвалив таку постанову.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

1. У червні 2024 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

2. На обґрунтування позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначало, що 23 червня 2006 року між первинним кредитором Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1635, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі

89 400,00 дол. США та зобов`язався в порядку і на умовах, визначених договором повернути кредит, сплачувати проценти за його користування, неустойку в сумі та у строки, визначені умовами договору та графіком платежів.

3. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 22 серпня

2017 року у справі № 725/1392/14-ц встановлено, що боржник ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконував належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01 лютого 2014 року становила

80 229,33 дол. США, зі сплати процентів - 46 402,12 дол. США, комісії -

2 692,02 дол. США, пені - 7 070,44 дол. США. Рішення суду сторонами не оспорювалось та набрало законної сили 04 вересня 2017 року.

4. Посилалося на те, що встановлена у зазначеному судовому рішенні заборгованість не погашена, у зв`язку з чим кредитор має право на нарахування сум, що передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України. Умовами пункту 6.5 договору кредиту було передбачено ставку у розмірі 24 % річних від суми боргу.

5. Враховуючи наведене, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1635 за період з

02 лютого 2014 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 250 171, 82 дол. США.

Основний зміст та мотиви судових рішень судів попередніх інстанцій

6. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 30 січня

2025 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

7. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач нарахував проценти на всю суму боргу, без врахування реалізованого майна, а також пропустив трирічний строк позовної давності.

8. Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці

від 11 лютого 2025 року стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь

ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн.

Основний зміст та мотиви судового рішення суду апеляційної інстанції

9. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 22 квітня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 30 січня 2025 року скасовано. Позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на корить ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 23 червня 2006 року № 1635 в розмірі 250 171,82 дол. США. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

10. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції, з огляду на те, що реалізація майна боржника відбулась в 2024 році, а розрахунок заборгованості здійснено кредитором до

23 лютого 2022 року. Позовна давність позивачем не пропущена, з огляду на те, що положеннями пункт 6.9 кредитного договору вона була збільшена до 10 років.

Узагальнені доводи касаційної скарги

11. 12 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 квітня 2025 року, залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 30 січня 2025 року або закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у зв`язку з істотними процесуальними порушеннями.

12. Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 9901/847/18, від 03 липня 2019 року у справі № 9901/939/18, від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц, у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц, від 10 квітня 2018 року у справі № 910/16945/14, від 27 квітня 2018 року № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справі № 905/2324/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 922/175/18, від 14 квітня 2021 року у справі № 520/17947/18, від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20, від 13 березня 2023 року у справі № 554/9126/20, від 22 квітня 2024 року у справі № 559/1622/19, від 22 січня 2025 року у справі № 602/140/23 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України). Вказує, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Також необґрунтовано ухилився від розгляду клопотання заявника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Посилається на те, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

13. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не урахував, що заявлений позивачем розмір 3 % річних є очевидно неспівмірним з розміром основної заборгованості, а тому не дотримався принципів розумності, справедливості та пропорційності.

14. Крім того, заявник вважає безпідставним посилання суду апеляційної інстанції на умови кредитного договору щодо 10-річного строку позовної давності, з огляду на те, що 17 квітня 2009 року банк пред`явив вимогу про дострокове погашення заборгованості, чим змінив умови договору та відповідно такий договір припинив свою дію.

15. Вважає, що стягнення 3 % річних від задавненої вимоги можливо лише при пред`явленні позовної вимоги про стягнення суми задавненої вимоги. Зауважує, що оскільки судовим рішенням з нього було стягнуто заборгованість у національній валюті, у зазначеній валюті проводилось примусове стягнення заборгованості, а тому безпідставним вважає нарахування процентів у дол. США та за період, який передував винесенню судового рішення. Водночас, з урахуванням реалізації приватним виконавцем на електронних торгах належного йому майна на виконання судового рішення про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, залишок суми заборгованості на дату подання позову у справі складав 133 147,21 грн.

16. Також посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема при прийнятті апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» з неправильно сплаченим судовим збором, поданої неповноважним представником. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотань про витребування доказів на підтвердження повноважень представника позивача Білоцерковця Ю. С., а також його заперечень щодо задоволення заяви вказаного представника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

17. Більш того, в матеріалах справи відсутній належний доказ сплати судового збору ТОВ «Кредитні ініціативи» до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

18. Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.

19. Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Чернівецького апеляційного суду від 22 квітня 2025 року, відкрито касаційне провадження у справі № 725/6048/24, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

20. 27 серпня 2025 року матеріали цивільної справи № 638/17380/19 надійшли на адресу Верховного Суду.

21. Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22. 23 червня 2006 року між первинним кредитором Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1635, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі

89 400,00 дол. США та зобов`язався в порядку і на умовах, визначених договором, повернути кредит, сплачувати проценти за його користування, неустойку в сумі та у строки, визначені умовами договору та графіком платежів.

23. Банк виконав взяті на себе зобов`язання за умовами кредитного договору та надав ОСОБА_1 обумовлені договором кошти. Позичальник у порушення умов договору своїх зобов`язань належним чином не виконував, у зв' язку з чим станом на 01 лютого 2014 року у нього утворилась заборгованість за кредитом у розмірі - 80 229,33 дол. США, зі сплати процентів - 46 402,12 дол. США, зі сплати комісії - 2 692,02 дол. США, пені - 7 070,44 дол. США.

24. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 22 серпня

2017 року у справі № 725/1392/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь

ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 1635

від 23 червня 2006 року в сумі 1 033 682,49 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 641 273,02 грн, відсотків - 370 892,15 грн, комісії - 21 517,32 грн.

25. Зазначене рішення суду сторонами не оспорювалось та набрало законної сили 04 вересня 2017 року.

26. Відповідно до пункту 6.9 кредитного договору від 23 червня 2006 року № 1635 будь-які протиріччя, що можуть виникнути між сторонами при виконанні умов цього договору, вирішуються шляхом переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. Строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років.

27. Розмір процентів, які підлягають стягненню у випадку прострочення позичальником строку погашення одержаного кредиту, визначено сторонами у пункті 6.5 кредитного договору (24%).

Позиція Верховного Суду

28. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

29. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

30. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

31. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

32. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

33. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

34. Спірні правовідносини стосуються реалізації кредитором свого права на притягнення боржника до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, визнаного рішенням суду.

35. Судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду

м. Чернівців від 22 серпня 2017 року у справі № 725/1392/14-ц стягнуто з

ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №1635 від 23 червня 2006 року в сумі 1 033 682,49 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 641 273,02 грн, відсотків - 370 892,15 грн, комісії - 21 517,32 грн.

36. Виконавчий лист № 725/1392/14-ц, виданий 14 вересня 2017 року Першотравневим районним судом м. Чернівці, перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондорюка К. О. (ВП № НОМЕР_1).

37. Згідно з актом про проведені електронні торги від 05 липня 2024 року, реалізовано в порядку статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 , а саме земельну ділянку, кадастровий № :01:001:0265, площею 0,4121 га, цільове призначення - для ведення особистого сільського господарства, що знаходиться за адресою: с. Остриця, Герцаївський район, Чернівецька область. Ціна лота 904 000,00 грн.

38. Звертаючись до суду з позовом у справі, що переглядається в касаційному порядку, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило суд стягнути передбачені пунктом 6.5 кредитного договору проценти за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.

39. Відповідно до пункту 6.5 кредитного договору у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 24 % річних у дол. США від простроченої суми згідно з частиною другою статті 625 ЦПК України.

40. Водночас, у пункті 6.9 кредитного договору сторони погодили строк позовної давності тривалістю у 10 років.

41. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

42. Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

43. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

44. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду

від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

45. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

46. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

47. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

48. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

49. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

50. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

51. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16.

52. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтовано висновку, що у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Першотравневого районного суду

м. Чернівців від 22 серпня 2017 року у справі № 725/1392/14-ц.

53. Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 лютого

2025 року у справі № 758/5318/23.

54. Водночас, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що заборгованість за кредитним договором, щодо прострочення виплати якої заявлено вимоги про стягнення процентів річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, була визначена рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 22 серпня 2017 року у справі №7 25/1392/14-ц, ухваленим за позовом кредитора, який пред`явив позов про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у гривнях. Спірна сума заборгованості була стягнута з боржника саме в гривнях, без застосування прив`язки до іноземної валюти чи еквіваленту суми боргу в іноземній валюті.

55. Враховуючи наведене, кредитор, який, користуючись наданим йому процесуальним правом, визначив заборгованість за кредитом у пред`явленому ним позові у національній валюті - гривні, що була задоволена судом та стягнута з боржника у цій валюті, має право за частиною другою статті 625 ЦК України на нарахування процентів річних на таку заборгованість боржника за весь час прострочення виконання ним грошового зобов`язання.

56. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06 жовтня 2021 року у справі № 310/7482/17, від 19 травня 2022 року у справі № 127/17882/15-ц, від 08 грудня 2022 року у справі

№ 921/542/20, від 26 квітня 2023 року у справі № 462/109/21, від 28 травня

2025 року у справі № 305/1233/21.

57. Стягнення заборгованості за договором у судовому рішенні підтверджує наявність між сторонами невиконаного зобов`язання та обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора в межах процедури виконання судового рішення (виконавчого провадження).

58. З огляду на те, що у цій справі спір виник саме у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку зобов`язання, визначеного судовим рішенням у національній валюті України, без прив`язки до її еквівалента в іноземній валюті, позивач має право за частиною другою статті 625 ЦК України на нарахування процентів річних на таку заборгованість боржника за весь час прострочення виконання ним такого грошового зобов`язання.

59. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 вказала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

60. Як вказала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

61. Таким чином, з огляду на вищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

62. Доводи касаційної скарги щодо припинення кредитного договору між сторонами, а відповідно неможливості застосування його умов, в тому числі щодо позовної давності, розміру процентів за невиконання грошового зобов`язання не спростовують висновки апеляційного суду, оскільки кредитором змінений строк виконання зобов`язань за кредитним договором по поверненню основної суми кредиту, а відтак після зміни такого строку не нараховуються проценти за користування кредитом, проте зазначене не є підставою для висновку, що зобов`язання за кредитним договором виконані, а відтак умови договору щодо розміру процентів за порушення строку виконання зобов`язань та позовної давності діють і є обов`язковими для сторін.

63. Безпідставним є також посилання заявника про пропуск позивачем позовної давності при зверненні до суду із позовом у цій справі, з огляду на те, що умовами пункту 6.9 кредитного договору сторони встановили збільшений строк позовної давності (10 років), а позов подано до суду 28 червня 2024 року.

64. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня

2025 року у справі № 903/602/24 зауважувала, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану (з урахуванням Закону України від 14 травня 2025 року № 4434-IX до 04 вересня 2025 року).

65. Розмір процентів річних, визначених в порядку частини другої статті 625 ЦК України та пункту 6.5 кредитного договору, за прострочення виконання грошового зобов`язання, розмір якого встановлено рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 22 серпня 2017 року у справі № 725/1392/14-ц у сумі 1 033 682,49 грн за період з 04 вересня 2017 року по 23 лютого 2022 року становить 1 109 920,11 грн (1 634 дні прострочення).

66. Водночас у пунктах 108-109 постанови від 02 липня 2025 року у справі

№ 903/602/24 Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

67. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

68. Колегія суддів бере до уваги, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 22 серпня 2017 року у справі № 725/1392/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 1635 від 23 червня 2006 року в сумі 1 033 682,49 грн. Виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа

№ 725/1392/14-ц було відкрито 01 травня 2024 року. Відомості щодо примусового виконання виконавчого листа у період з вересня 2017 року по квітень 2024 року відсутні. За результатами проведених 05 липня 2024 року електронних торгів реалізовано земельну ділянку боржника, вартістю 904 000,00 грн.

69. Частиною третьою статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

70. Пунктом 2.2 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 13 % річних, а пунктом 2.6 визначено, що кредит надається позичальнику для ремонту та облаштування житлового будинку.

71. Враховуючи вказані вище обставини, а також принципи розумності, справедливості й пропорційності, Верховний Суд вважає, що розмір процентів, нарахованих на підставі частини другої статті 625 ЦК України та пункту 6.5 кредитного договору за прострочення виконання грошового зобов`язання, підлягає зменшенню та встановленню у сумі, яка дорівнює половині суми, стягнутої рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 22 серпня 2017 року у справі № 725/1392/14-ц, а саме: 1 033 682,49 грн * 50 % = 516 841,25 грн.

72. Разом з тим, доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме в частині прийняття апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» з неправильно сплаченим судовим збором, неповноважним представником, безпідставної відмови у задоволенні його клопотань про витребування доказів на підтвердження повноважень представника позивача Білоцерковця Ю. С., а також його заперечень щодо задоволення заяви указаного представника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, є необґрунтованими. Судовий збір за подання апеляційної скарги був сплачений позивачем відповідно до вимог ухвали Чернівецького апеляційного суду від 07 березня 2025 року, повноваження представника ТОВ «Кредитні ініціативи» - адвоката Білоцерковця Ю. С. підтверджуються наявним у матеріалах справи ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АО № 1133080 від 28 червня 2024 року (а.с. 4, 222, т. 1), а також договором про надання правничої допомоги від 01 листопада 2023 року, договором про внесення змін № 1 до нього від 24 вересня 2024 року (а. с. 94-96, т. 1). Заперечення ОСОБА_1 щодо клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції надійшло на електронну адресу Чернівецького апеляційного суду 18 квітня 2025 року без скріплення електронним підписом, а тому у суду не було правових підстав для його розгляду при постановленні ухвали від 18 квітня 2025 року про задоволення клопотання представника Білоцерковця Ю. С., який діє в інтересах ТОВ «Кредитні ініціативи», про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

73. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції загалом правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, однак не врахував змісту грошового зобов`язання щодо прострочення якого позивач заявив вимоги про нарахування процентів річних відповідно до частини другої статті 625 ЦПК України, принципів розумності та пропорційності, у зв`язку з чим судове рішення апеляційного суду підлягає зміні у частині визначення суми процентів річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

74. Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

75. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

76. З урахуванням наведеного вище, касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, постанова Чернівецького апеляційного суду

від 22 квітня 2025 року зміні в частині суми стягнутих процентів річних, а саме з 250 171,82 дол. США до 516 841,25 грн.

Щодо розподілу судових витрат

77. Згідно з положеннями частин першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

78. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

79. Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

80. Враховуючи, що за наслідками касаційного перегляду оскаржене судове рішення суду апеляційної інстанції змінене в частині суми стягнутих процентів річних, які підлягають стягненню з відповідача, колегія суддів вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат у справі.

81. Колегія суддів враховує, що розподіл судових витрат у справі, яка переглядається в касаційному порядку, було здійснено судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові Чернівецького апеляційного суду від 22 квітня 2025 року (щодо судового збору), а також у додатковому рішенні Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2025 року (витрати на професійну правничу допомогу), яке втратило чинність після скасування рішення суду першої інстанції, у зв`язку із чим оскаржене судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає зміні в частині розподілу судових витрат (судового збору та витрат на професійну правничу допомогу).

82. З огляду на те, що позивач просив суд стягнути з відповідача проценти річних у розмірі 250 171, 82 дол. США, що згідно з розрахунком судового збору у позовній заяві становить 7 251 905,78 грн, а за наслідками касаційного перегляду справи позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягають до задоволення у розмірі 516 841,25 грн(7,13 % від заявлених вимог), сума судового збору, яка підлягає стягненню в порядку розподілу судових витрат на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», понесених у судах першої та апеляційної інстанцій, становить 13 650,40 грн (87 022,83 грн (сплачений судовий збір при поданні позовної заяви)+ +104 427,40 грн (сплачений судовий збір при поданні апеляційної скарги)*

*7,13 %).

83. Також колегія суддів ураховує, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 заявляв про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн, які просив стягнути з позивача. Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2025 року стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 14 000,00 грн. Звертаючись до суду апеляційної інстанції з відповідною скаргою, ТОВ «Кредитні ініціативи» не оскаржувало додаткове рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, не заявляло клопотань про неспірмірність зазначеної суми та не зазначало підстав для зменшення розміру таких витрат. З урахуванням положень частини шостої статті 137 ЦПК України, колегія суддів не вбачає правових підстав для зменшення зазначеної суми судових витрат. Враховуючи результати розгляду справи за наслідками касаційного перегляду справи, в порядку розподілу судових витрат на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню

13 001,80 грн (14 000,00 грн*92,87 %).

84. Враховуючи наведене, постанова Чернівецького апеляційного суду

від 22 квітня 2025 року підлягає зміні в частині розподілу судових витрат, зокрема шляхом зменшення їх суми, яка стягнута з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» з 191 450,26 грн до 648,60 грн ( зарахування понесених судових витрат 13 650,40 грн - 13 001,80 грн).

85. Крім того, з урахуванням часткового задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 (92,87 %), на його користь підлягає відшкодуванню судовий збір сплачений ним за подання касаційної скарги у розмірі 28 121,04 грн

(30 280,00 грн*92,87%).

Керуючись статтями 141, 402, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 квітня 2025 року змінити, зменшивши суму стягнутих з ОСОБА_1 на корить товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» процентів річних з 250 171,82 дол. США до 516 841,25 грн, а також судових витрат з

191 450,26 грн до 648,60 грн.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» на користь ОСОБА_1 в порядку розподілу судових витрат, понесених у суді касаційної інстанції, судовий збір у розмірі 28 121,04 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович