ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9042/25 Справа № 215/4715/21 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/4715/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2025 року, яке ухвалено суддею Квятковським Я.А.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 07 липня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі - КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за централізоване опалення.

Позовна заява мотивована тим, що позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» постійно поставляв теплову енергію за місцем проживання відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , але відповідач в повному обсязі не проводив розрахунок, внаслідок чого, за період з 01.09.2015 по 01.10.2024, виникла заборгованість в розмірі 20 418,94 грн. згідно тарифів, визначених відповідними постановами Національної комісії у сферах енергетики та комунальних послуг та змінами до них.

Борг складається з заборгованості за постачання теплової енергії за період з 01.09.2015 по 01.10.2024 у розмірі 20 418,94 грн.

Позивачем направлявся відповідачу лист щодо стану заборгованості з вимогою добровільно сплатити борг, але сплата по теперішній час відсутня, у зв`язку із чим позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в розмірі 20 418,94 грн., а також судового збору у розмірі 2 102 грн.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість у розмірі 20418,94 грн. за централізоване опалення за період 01.09.2015 по 01.10.2024 року та судовий збір 2102,00 грн., а всього 22520,94 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, застосуваши наслідки пропуску позивачем позовної давності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано відсутність між сторонами жодних договірних відносин щодо постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , та відсутнсоті у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, що підтверджують наявність боргу. При цьому, документи, надані позивачем до суду, не можуть бути повноцінно оцінені відповідачем ОСОБА_1 , оскільки вони не відповідають вимогам Стандарту від 01.07.2020 №144 ДСТУ 4163:2020 щодо оформлення документів.

В судовому засіданні відбулася суперечка та образ из боку представника позивача у бік відповідача та останньому не було надано уточнену позовну заяву з усіма додаткми, оформлену належним чином, що є грубим порушенням вимог ЦК України.

Також, судом не було враховано зверення позивача до суду із пропуском трирічного стркоу позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Наполягає на тому, що позивач вдруге хоче стягнути з нього борг, адже, за рішенням суду від 27 квітня 2010 року ОСОБА_1 вже сплатив борг у розмірі 2 049,88 грн. за період з 25.06.2007 по 01.04.2009, а за рішенням суду від 26 вересня 2016 року у розмірі 14 706,01 грн. за період з 01.11.2009 по 01.09.2015. Однак, сплачені ним кошти не відображено у розрахунку позивача та надати пояснень щодо відсутності таких даних представник позивача у судовому засіданні не зміг.

Крім того, вказує на те, що від є людиною з інвалідністю ІІ групи, з 01 червня 2022 року безстроково, а тому стягнення з нього судового збору суперечить Закону України «Про судовий збір».

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому, клопотання відповідача ОСОБА_1 щодо зобов?язання позивача КПТМ «Криворіжтепломережа» надати відповідачу відзив, оформлений належним чином, колегією суддів визнано необгрунтованим, оскільки наявний в матеріалах справи відзив на апеляційну скаргу є читабельним, а доказів того, що надана відповідачеві ОСОБА_1 копія цього відзиву є нечитабельною суду не надано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоовленю з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , згідно довідки з Реєстру Криворізької територіальної громади, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та є власником вказаної квартири (а.с. 5).

Постачання КПТМ «Криворіжтепломережа» послуг у період з 01.09.2015 по 01.10.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується актами (а.с. 86-93).

За період з 01.09.2015 по 01.03.2021 виникла заборгованість за вищезазначеною адресою у розмірі 20 418,94 грн., яка, згідно письмового розрахунку, складається з заборгованості за постачання теплової енергії за період з 01.09.2015 по 01.03.2021 у розмірі 20 418,94 грн., з яким суд погодився (а.с. 84-85).

Позивачем, на адресу проживання відповідача, направлялось повідомлення про необхідність сплати заборгованості за теплову енергію, однак борг відповідачем не сплачено (а.с. 5).

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до КПТМ «Криворіжтепломережа» про захист прав споживачів, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано КПТМ «Криворіжтепломережа» списати з обліку по особистому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість попереднього власника вказаної квартири за послуги з централізованого опалення квартири та гарячої водопостачання, що виникла до 25.06.2007 року, в сумі 5685,35 грн. (а.с. 94-103).

Згідно з рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.04.2010 з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» стягнуто заборгованість у розмірі 2049,88 грн. за період з 01.01.2002 по 01.04.2009, а згідно з рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.09.2016 з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» стягнуто заборгованість у розмірі 14706,01 грн. за період з 01.11.2009 по 01.09.2015 (а.с.128-157).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у встановлені законом строки не вносив плату за отримані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24.06.2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24.06.2004 року, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 1875-IV від 24.06.2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24.06.2004 року, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII).

Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, згідно з вищевикладеним, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично ними користувались.

Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 року у справі №176/456/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №14-280цс18.

Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває на обслуговуванні у КПТМ «Криворіжтепломережа», на який відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на послуги централізованого опалення, а тому зобов`язаний нести витрати по її утриманню за користування житлово-комунальними послугами, наданими КПТМ «Криворіжтепломережа».

Суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши наявність порушеного права КПТМ «Криворіжтепломережа», дійшов правильного висновку про те, що у відповідача ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати за послуги з централізованого опалення.

Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення у повному обсязі за вказаний період оплати за теплову енергію.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги у визначеному позивачем розмірі, який відповідачем не спростовано.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, у зв?язку із пропуском позивачем КПТМ «Криворіжтепломережа» строків позовної давності для звернення позивача до суду з даним позовом.

Так, частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Для цілей застосування частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. У спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи теж заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питанняїї перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (див. пункт 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, від 22 липня 2014 року).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).

Тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.

Аналогічний по суті висновок зроблено в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-1996цс16.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта».

У постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16 зроблено висновок, що «до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій».

У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

Частиною 1 ст. 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України Про теплопостачання.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Позивач звернувся до суду з позовом липні 2021 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів по липень 2018 року включно.

Разом з тим, як зазначено вище, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Матеріалами справи підтверджено, що споживачем житлово-комунальних послуг, які постачаються позивачем КПТМ «Криворіжтепломережа» за адресою: АДРЕСА_1 , періодично здійснювалася оплата наданих послуг, зокрема, й у сумі, що перевищувала нарахування (а.с.6), тобто, своїми діями споживач ОСОБА_1 визнав наявність зобов`язань перед КПТМ «Криворіжтепломережа», перебіг строку позовної даності перервався та почався заново, у зв?язку з чим колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем позовної давності та відмови у задоволенні позовних вимог з цих підстав.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Разом з тим, згідно з положеннями пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до положень частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Аналогічні висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 703/686/15-ц, КЦС Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №726/490/21.

Відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи з 01 червня 2022 року безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААА №059373.

У зв`язку з чим, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» судового збору в розмірі 2102,00 грн., та ухвалює в цій частині нове рішення, яким компенсує КПТМ «Криворіжтепломережа» судові витрати, понесені на сплату судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції, у розмірі 2102,00 грн., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, судом першої інстанції включено судовий збір до загальної заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа», колегія суддів змінює рішення суду в цій частині та зменшує цей розмірі з 22 520,94 грн. до 20 418,94 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» судового збору в розмірі 2 102 гривень 00 копійок - скасувати.

Компенсувати Комунальному підприємству теплових мереж «Криворіжтепломережа» судові витрати, понесені на сплату судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції, у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок за рахунок Держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2025 року в частині загального розміру заборгованості, стягнутого з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа», змінити, зменшивши цей розмір з 22 520 гривень 94 копійок до 20 418 (двадцяти тисяч чотирьохсот вісімнадцяти) гривень 94 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: