Номер провадження: 22-ц/813/2202/25
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2022 року, постановленого під головуванням судді Шенцевої О.П., повний текст рішення складений 30 травня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, -

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, в якому просила стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду, завдану залиттям квартири у розмірі 66 836 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 є власником та користувачем комунальної квартири АДРЕСА_2 .

21.12.2020 року та 21.02.2021 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_3 , що належить позивачу, з вини мешканців комунальної квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується актами, складеними 21.12.2020 року та 21.02.2021 року, комісією ділянки № 8 КП ЖКС «Порто-Франківський».

Відповідно до висновку будівельно-технічного експертного дослідження №ED-2502-1-1749.21 від 20.05.2021 року, розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 на момент проведення експертного дослідження складає 66 836 грн.

Також позивачка зазначила, що крім майнової шкоди, внаслідок протиправних дій відповідачів також позивачу заподіяна моральна шкоду, яку вона оцінює у розмірі 30 000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 солідарно 66 836 грн. у рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у позові у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, копію рішення суду отримав лише 08.03.2024 року, оскільки знаходився за кордоном України з 22.04.2022 року по 16.02.2024 року.

Апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 під час розгляду справи, а подане до суду позивачем клопотання про зупинення провадження до моменту встановлення її спадкоємців проігноровано та не розглянуто судом.

Також судом не було розглянуто клопотання, подане ОСОБА_1 про виклик та допит судового експерта ОСОБА_4 для дачі пояснень у справі.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди сторонами не оскаржується.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

В судове засідання, призначене на 30 вересня 2025 року учасники справи не з`явились, були сповіщені належним чином (а.с. 37-40 т. 2).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась судом обов`язковою.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання та які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.09.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1409 (а.с. 60 т. 1).

На підтвердження позовних вимог, ОСОБА_2 надані акти про залиття від 21.12.2020 року та від 21.12.2020 року, складені комісією представників КП ЖКС «Порто-Франківський» (а.с. 61-62 т. 1).

Відповідно до висновку експерта №ED-2502-1-1749.21 будівельно-технічного експертного дослідження, складеного 20.05.2021 року, встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 на момент проведення експертного дослідження становить 66836 грн.

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності - ОСОБА_1 з часткою 261/1000, та ОСОБА_5 з часткою 356/1000 (а.с. 82 т. 1).

У висновку зазначено, що об`єктом дослідження є приміщення №№ 5,6,7, 8 та 12 (а.с. 8 зворот т. 1).

Згідно з наданими копіями актів обстеження проведено в новоутвореному приміщенні коридору, фактичною площею 2,10 кв.м., в новоутвореному приміщенні санвузла, фактичною площею 3,4 кв.м. з антресоллю, в кухні № 5, фактичною площею 9,90 кв.м., в житловій кімнаті № 12, площею 17 кв.м. (а.с 10 т. 1).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції зробив висновок про те, що оскільки наявність шкоди відповідачів у завданні збитків позивачу та їх розміру не спростовані відповідачами, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 66836 грн.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Згідно до роз`яснення, наданого Міністерством з питань житлово-комунального господарства України у листі від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975, вказується, що п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 N 76 у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акта. Тобто, факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної, не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин.

Отже на підтвердження позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди позивач повинен надати належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття його квартири саме з вини відповідача, зокрема, комісійний акт, який складено із додержанням вищевказаних вимог Правил, у якому містяться відомості про факт залиття, винну особу, причини залиття, завдані пошкодження та обсяг робіт для їх усунення.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду із позовом позивач просив стягнути зі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рахунок відшкодування майнової шкоди заподіяної залиттям квартири 66836 грн., надавши акти про наслідки залиття від 21 грудня 2020 року та 21.02.2021 року (а.с.61-62 т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2 є комунальною, ОСОБА_1 належить 261/1000 часток, ОСОБА_5 належить 356/1000 (а.с. 32 т. 1).

В Державному реєстрі відсутня інформація про належність 617/1000 часток квартири АДРЕСА_4 .

Відповідно до складених актів та інформації з державного реєстру речових прав квартира АДРЕСА_4 є комунальною, кухня є приміщенням загального користування всіма мешканцями комунальної квартири.

Відповідно до акту від 21.12.2020 року, складеного представниками КП ЖКС «Порто-Франківський», проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 , на предмет залиття. В акті зазначено, що квартира АДРЕСА_3 розташована на 3 поверсі 4-х поверхового флігеля. Під час обстеження встановлено: кухня - при вході зліва на стелі та на стені спостерігаються сліди залиття у вигляді мокрих плям та вздуттям оздоблювального шару на площі приблизно 2 кв.м. Залиття сталося з вище розташованої комунальної квартири АДРЕСА_4 , в місті розташування мийки на загальній кухні, якою користується ОСОБА_1 по причині халатного ставлення до сантехприборів (а.с. 61 т. 1).

Відповідно до акту від 21.02.2021 року, складеного представниками КП ЖКС «Порто-Франківський», проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 , на предмет залиття. В акті встановлено, що квартира АДРЕСА_3 розташована на 3 поверсі 4-х поверхового флігеля. Під час обстеження встановлено: ванна - в ході залиття візуально спостерігається деформація стелі підшитої вагонкою у виді обвисання по всій площі приблизно 3 кв.м. По стінам облицьованим плиткою, спостерігаються сіро-жовті сліди після стікання води. Підлога залита водою. Залиття сталося з вище розташованої комунальної квартири АДРЕСА_4 на загальній кухні, по причині халатного ставлення до сантехприборів мешканців комунальної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 62 т. 1).

У Постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року в справі №2-1974/11, зроблено висновок про те, що акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди, якщо він не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, з підстав не зазначення конкретних причин залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, інші потрібні для такого документа реквізити.

Колегія суддів вважає, що надані позивачем акти від 21.12.2020 року та від 21.02.2021 року складені складені комісією в складі представників КП ЖКС «Порто-Франковський» з порушенням вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, з підстав того, що не містять даних про присутність при складенні актів потерпілої сторони та винної сторони; посилання в актах про те, що залиття сталося в місці розташування мийки на загальній кухні, та встановлення вини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у вигляді халатного ставлення до сантехнічних приборів, не можна вважати обґрунтованим, враховуючи те, що зі змісту актів слідує, що комісією огляд комунальної квартири АДРЕСА_4 не проводився.

Також з актів не можливо встановити дати залиття (період у який таке залиття відбулося), обсяг пошкоджень завданих залиттям квартири, а також з урахуванням того, що квартира є комунальною, колегія суддів вважає, що зазначення у актах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , без обстеження квартири АДРЕСА_4 є припущеннями, тому, що кухня є приміщенням загального користування всіх мешканців комунальної квартири.

Також в актах не зазначено про неможливість забезпечення під час їх складення участі користувачів та власників, з урахуванням того, що кухня є приміщенням загального користування всіх мешканців комунальної квартири АДРЕСА_4 .

Крім того, вказані акти не підписані потерплою стороною.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що акт від 21.12.2020 року та 21.02.2021 року не можуть бути прийняті судом до уваги, як допустимий, достовірний та достатній доказ, оскільки оформлені в порушення вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, не містять даних, які б надали можливість встановити дійсні обставини, та у своїй сукупності не надають змоги дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Також колегія суддів звертає увагу, що підставою для висновку експерту послугували саме акт від 21.12.2020 року, у якому зазначено про залиття кухні на площі приблизно 2 кв.м., а в акті від 21.02.2021 року зазначено про залиття ванній кімнати площею 3 кв.м. (а.с. 61, 62 т. 1).

При цьому експертом проведена експертиза, на підставі, як візуального дослідження, приміщень 5-8 та 12, квартири АДРЕСА_3 , так і документів, наданих ОСОБА_2 , а саме актів, правовстановлюючих документів.

Згідно з наданими копіями актів обстеження проведено в новоутвореному приміщенні коридору, фактичною площею 2,10 кв.м., в новоутвореному приміщенні санвузла, фактичною площею 3,4 кв.м. з антресоллю, в кухні № 5, фактичною площею 9,90 кв.м., в житловій кімнаті № 12, площею 17 кв.м. (а.с 10 т. 1).

Тобто експертом проведено розрахунок завданої шкоди, з урахуванням об`єктів та загальної площі, які не зазначені в актах, на підставі яких і проводилось експертне дослідження.

Отже, позивачем на підтвердження позовних вимог про відшкодування майнової шкоди не надано належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття його квартири саме з вини відповідачів, зокрема, акт, який складено із додержанням вищевказаних вимог Правил, у якому містяться відомості про факт залиття, винну особу, причини залиття, завдані пошкодження та обсяг робіт для їх усунення.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди залиттям квартири задоволенню не підлягають, оскільки надані позивачем акти та висновок експерта не є належними доказами заподіяння майнової шкоди позивачу залиттям його квартири саме з вини відповідачів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про ідентичність експертного дослідження по цій справі з експертним дослідженням по справі № 522/3127/19 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартиру, колегія суддів, вважає такими, що не підлягають задоволенню, з підстав того, що колегія суддів розглядаючи справу прийшла висновку, що експертне дослідження у даній справі є неналежним доказом.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині позовних вимог заявлених до ОСОБА_1 про солідарне відшкодування майнової шкоди підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з ч. 7 ст. 255 ЦПК України, провадження у справі підлягає закриттю, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Також, колегія суддів зазначає, що з матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 217 т. 1).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що представником позивача заявлялось клопотання про зупинення провадження та залучення правонаступників (а.с. 106 т. 1).

Не зважаючи на клопотання, яке взагалі не розглядалось судом першої інстанції, суд в порушенні вимог процесуального законодавства ухвалив рішення, яким стягнув солідарно майнову шкоди і з померлої особи, фактично покладаючи все відшкодування на одного відповідача - ОСОБА_1 .

Ухвалою апеляційного суду витребувана нотаріальна справа щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

З листа Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі, вбачається, що після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась (а.с. 33 т. 2).

З інформації з державного реєстру речових прав, вбачається, що ОСОБА_3 не є власником будь-яких часток в квартирі АДРЕСА_4 .

У спірних правовідносинах до складу спадщини входить, зокрема, обов`язок з відшкодування шкоди, що належав спадкодавцю за життя.

Цей обов`язок не припинився внаслідок смерті та продовжує існувати.

В Постанові ВП ВС від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20, зазначено, що зі смертю боржника його грошові зобов`язання включаються до складу спадщини.

Обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише в межах, вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї немає обов`язку задовольнити вимоги.

З урахуванням того, після смерті ОСОБА_3 ніхто зі спадкоємців не звертався до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, що право власності за ОСОБА_3 не зареєстровано на частку квартири, а позовні вимоги заявлені саме до винної особи ОСОБА_3 , то з урахуванням ч. 1 ст. 377 ЦПК України, провадження відносно заявлених позовних вимог до ОСОБА_3 підлягає закриттю на підставі ч. 7 ст. 255 ЦПК України.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_1 є інвалідом другої групи (безстрокове) (а.с. 218 т. 1).

Матеріали справи не містять доказів звільнення позивача ОСОБА_2 від сплати судового збору.

У зв`язку з тим, що за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , звільненого від сплати судового збору, рішення суду скасовано з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1488,60 грн.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення - 17 жовтня 2025 року.

Керуючись ст.ст. 255, 368, 374, 376, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2022 року- скасувати.

Ухвалити постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про солідарне відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири - залишити без задоволення.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про солідарне відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири - закрити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 488 гривень 60 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 17 жовтня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда