Справа № 348/1926/24
Провадження № 22-ц/4808/1379/25
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Баркова В.М.,

з участю секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю особи, яка подала апеляційну скаргу, ОСОБА_1 та його представника адвоката Гураша М.В., представника органа опіки та піклування Попової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Надвірнянської міської ради про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивував тим, що перебував з відповідачкою у шлюбі. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2016 року їх шлюб з відповідачкою розірвано, а місце проживання неповнолітніх дітей, зокрема, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визначено з позивачем. Після розірвання шлюбу відповідачка перестала надавати допомогу на утримання дітей, не спілкувалася з ними, не проявляла до них материнської турботи, не дбала про їх фізичний та духовний розвиток, не проявляла турботи щодо здоров`я неповнолітніх дітей, а всі медичні огляди та амбулаторні прийоми до сімейного лікаря забезпечував лише позивач. Тому з врахуванням наведеного просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Заочним рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей.

Покладено на орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Надвірнянської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків щодо дітей.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу з мотивів незаконності та необґрунтованості рішення.

Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідачка жодного разу не цікавилася навчанням дітей, не відвідувала батьківські збори. Вона умисно та свідомо ухиляється від свого батьківського обов`язку щодо виховання дітей.

Зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Посилається на постанову Верховного Суду у складі другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц (провадження №61-12305св18) згідно з якою ухилення від виконання обов`язків від виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Однак, судом першої інстанції постановлено рішення лише про попередження відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання неповнолітніх дітей, з чим апелянт не погоджується та вважає, що таке рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Апелянт вказав, що згідно з висновком органу опіки і піклування доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодоо неповнолітніх дітей з підстав ухилення нею від виконання своїх батьківських обов`язків. Однак, судом першої інстанції безпідставно не взято даний висновок до уваги.

Окрім того, вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідків у справі та неправильно витлумачив пояснення та думку неповнолітніх дітей щодо обставин справи.

Враховуючи наведене, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Апелянт в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, наведених у апеляційній скарзі, просив їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про місце,день та час судового засідання повідомлена належним чином, а неявка учасника справи не перешкоджає її розгляду, тому апеляційний суд розглядає справу за відсутності відповідачки.

Вислухавши доповідь судді, пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката Гураша М.В., представника органа опіки та піклування Попової Н.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст. 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Фактичні обставини справи

10.01.2002 року ОСОБА_2 зареєстрували шлюб з ОСОБА_3 у Пнівській сільській ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №1 (а.с.13).

У шлюбі у подружжя народилося четверо дітей: дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на день подання позову досягли повноліття, син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Двоє з них ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є неповнолітніми.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.12.2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Діти, зокрема неповнолітні, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишені проживати разом з батьком ОСОБА_2 (а.с.14-15).

Згідно з висновком органу опіки і піклування Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, затвердженим рішенням виконавчого комітету від 09 жовтня 2024 року №238, рекомендовано позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.54-55).

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей Надвірнянської міської ради, від 16 серпня 2024 року за результатами бесіди діти не заперечують щодо позбавлення матері батьківських прав (а.с. 56).

За змістом довідок про проведення бесіди з неповнолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 16 серпня 2024 року діти не заперечують щодо позбавлення батьківських прав відповідачки (а.с.58,58).

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей Надвірнянської міської ради, від 19 вересня 2024 року мати дітей ОСОБА_3 має на утриманні малолітнього сина від повторного шлюбу. З її слів відомо, що вона заперечує щодо позбавлення її батьківських прав стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_3 підтримує з дітьми зв`язок, іноді діти приїжджають до неї у гості та спілкуються з нею у телефонному режимі (а.с.59). Цей акт відповідачкою підписаний.

Згідно інформації, наданої Комунальним підприємством «Надвірнянський некомерційний центр первинної медичної допомоги» Надвірнянської міської ради ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час відвідування лікаря постійно супроводжує батько. Мати дітей ОСОБА_3 жодного разу не супроводжувала та не цікавилася станом здоров`я дітей (а.с.18).

У характеристиках неповнолітніх дітей, виданих ОСОБА_7 ліцеєм № 4 вказано, що мати не цікавиться їх навчанням і вихованням, батьківські збори не відвідує, не спілкується з класним керівником, учителями та адміністрацією ліцею з приводу навчання дітей. Вихованням дітей займається виключно батько (а.с.16,17).

Позивач працює оператором заправної станції, за місцем роботи характеризується позитивно (а.с.20).

Застосовані норми права

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України).

Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.

Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).

Безперечно, ухилення від виконання батьківських обов`язків може полягати і у пасивній поведінці одного або обох батьків щодо участі у вихованні дітей, але ці обставини мають бути доведені в контексті умислу, спрямованого на невиконання батьківських обов`язків і ухилення від виконання таких.

Позбавлення батьківських прав відповідачки щодо неповнолітніх дітей по своїй суті є розлученням матері з дітьми, оскільки правовими наслідками такого позбавлення є втрата особистих немайнових прав щодо дітей та звільнення від обов`язків щодо їх виховання, втрата можливості бути законним представником дітей, а також втрата інших прав, заснованих на спорідненості з дітьми.

Ці обставини не вірно враховані органом опіки та піклування під час надання висновку щодо позбавлення відповідачки батьківських прав, висновок не достатньо обґрунтований, суперечить інтересам дітей, тому судом першої інстанції він вірно не прийнятий до уваги.

Беззаперечних доказів про те, що відповідачка взагалі не цікавиться життям дітей суду не подано. Проте, у матеріалах справи наявні докази про те, що мати дітей заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, визнає недостатньою її участь у виховані дітей , але така її поведінка не свідчить про те, що вона не змінить своє ставлення до дітей.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про винну поведінку відповідачки, яка виразилася у відсутності з її сторони піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання , підготовку до самостійного життя, відсутності інтересу до внутрішнього світу дитини, а також ненадання матеріального утримання дитині, необхідного для її культурного та духовного розвитку, забезпечення харчуванням тощо.

Враховуючи ті обставини, що відповідач проживає окремо від дітей, але суду не подано достатніх і беззаперечних доказів про те, що відповідачка не бажає приймати участь у їх вихованні, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачці слід надати можливість виправити свою винну поведінку шляхом встановлення контакту з дітьми.

Доводи апелянта про те, що суд не надав достатньої оцінки показанням свідків не заслуговують на увагу, оскільки безумовно не свідчать про таку винну поведінку відповідачки, яка б не дозволяла їй приймати участь у вихованні дітей.

Суд першої інстанції, вислухавши думку неповнолітніх дітей щодо позбавлення відповідачки батьківських права, ухвалив правильне рішення, яке не суперечить інтересам дітей, а, навпаки, надає можливість зберегти сімейні зв`язки дітей з матір`ю, засновані на кровній спорідненості.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. Суд з дотриманням приписів ЦПК України закону правильно і повно встановив фактичні обставини справи, вірно визначив правовідносини, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до приписів статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381- 383, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2025 року,- без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий: І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.М. Барков

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2025 року.