г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3825/25
Номер провадження 2/213/1726/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Нестеренка О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача.

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних в якості відповідальності за несвоєчасне виконання рішення суду у справі № 2-1002/10 в розмірі 64290,85 грн, а також витрати по оплаті судового збору.

Позов обґрунтовано обставинами:

Заочним рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.10.2010 року по справі №2-1002/10, яким солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 у розмірі 208342,67 грн. Останнє набрало законної сили, однак станом на сьогоднішній день боржниками не виконано.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.12.2019 року було замінено сторону у виконавчих провадженнях з примусового виконання рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» () протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» ().

Загальна заборгованість складає 45 557,13 грн. (інфляційне збільшення) + 18733,72 грн. (3% річних) = 64290,85 грн.

Суми, передбачені статтею 625 ЦК України нараховано позивачем за період з 23.02.2019 по 23.02.2022.

Позиція відповідача.

05.09.2025 надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав: ані Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ані Позивач протягом часу з набрання рішення сили та до 2025 року не зверталися за вчиненням виконавчих дій щодо примусового виконання рішення, що може бути підтверджено даними з Реєстру автоматизованої системи виконавчих проваджень.

Між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» і Позивачем виникли правовідносини з договору купівлі-продажу права вимоги і до них мають застосовуватись положення цивільного законодавства про відступлення права вимоги, передбачені Главою 47 Розділу 1 Книги 5 ЦК України. Крім того, фактичне відступлення фактором (ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК») права вимоги до боржника (відповідача) третій особі (ТОВ «ВІН ФІНАНС») відповідно до імперативної норми частини другої статті 1083 ЦК України повинно було відбуватись на підставі договору факторингу з додержанням положень статті 1077 України, зокрема, щодо того, що право вимоги може бути передане лише фінансовій установі.

При цьому відступлення права вимоги за договором всупереч нормам статті 1077 ЦК України відбулось юридичній особі, яка на час подання даної позовної заяви не є фінансовою установою, тому такий договір може бути визнаний недійсним відповідно до частини першої статті 203 ЦК України.

Позивачем до матеріалів позовної заяви не додані документи, які вказують на перехід права вимоги саме за кредитною справою, а саме: Реєстру заборгованостей, укладеного за умовами купівлі-продажу права вимоги № 1930/К; та оригінали інших документів, які підтверджують обставини передачі прав вимоги первісним кредитором АКБ «УкрСиббанк» до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» (реєстру прав вимог/реєстру боржників тощо); та потім від ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Відповідач також вважає, що позовні вимоги ТОВ «ВІН ФІНАНС» заявлені поза межами строку позовної давності.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

21.07.2025 позовна заява отримана судом.

28.07.2025 ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху.

05.08.2025 на виконання ухвали представником позивача було надано заяву про усунення недоліків.

07.08.2025 ухвалою судді провадження у справі було відкрито, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

05.09.2025 надійшов відзив на позовну заяву разом із клопотанням про витребування доказів та заявою про застосування строків позовної давності.

30.09.2025 ухвалою суду задоволено клопотання про витребування доказів.

07.10.2025 на виконання ухвали від позивача надійшла заява з поясненнями.

Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

Зміст позовних вимог полягає у стягненні з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за невиконання рішення суду.

Судом встановлено, що відповідно до Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.10.2010, 02.07.2008 року між АТ «Укрсиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, згідно умов якого відповідачу надано кредит в іноземній валюті у сумі 27 522,00 доларів США під 14 % річних, строк повернення кредиту не пізніше 01.07.2015 року, якщо тільки не буде застосовано іншого терміну повернення кредиту відповідно до п.1.2.2 Договору.

АТ «УкрСиббанк» є правоприємником АКІБ «УкрСиббанк». З метою забезпечення своєчасного виконання зобов`язань які виникають з кредитного договору, 02.07.2008 року між АТ «Укрсиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 0-П згідно умов якого відповідач ОСОБА_2 поручається перед позивачем відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_1 усіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору, як ті, що існують у даний час, так і тих, котрі можуть виникнути в майбутньому.

Таким чином, строк погашення кредиту у повному обсязі настав 13.03.2010 року. Загальна сума заборгованості за договором про надання споживчого кредиту станом на 20.04.2010 р., становить 26 286,31 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.04.2010 року становить 208 342,67 грн., з яких:

- заборгованість за простроченим кредитом - 23 917,96 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.04.2010 року становить 189 571,36 грн.

- заборгованість по простроченим відсоткам за користування кредитом 2 256,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.04.2010 року становить 17 887,01 грн., нараховане в період з 01.09.2009 р. по 31.03.2010 р.

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 14,17 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.04.2010 року становить 112,31 грн., нараховане в період з 26.02.2010 року по 20.04.2010 року.

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом 97,40 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.04.2010 року становить 771,99 грн., нараховане в період з 27.09.2009 року по 20.04.2010 року.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.04.2012 у справі № 416/2358/2012 (провадження № 6/416/26/2012) було замінено сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ «УкрСиббанк» в особі Криворізького управління Дніпровського регіонального департаменту ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк» по справі № 2-1002/10 за позовом ПАТ «Дельта Банк», що є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» в особі Криворізького управління Дніпровського регіонального департаменту ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заміна відбулась на підставі подання представника державної виконавчої служби Криворізького МУЮ Мухіна Ю.М. про заміну сторони виконавчого провадження, у зв`язку з тим, що до відділу надійшла заява від 20.01.2012 року від ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження, в зв`язку з укладенням 08.12.2011 року договору про відступлення права вимоги між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», а саме договору купівлі продажу права вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, за зобов`язанням, яке виникло на підставі договору № 0 від 02.07.2008 року, та заміною кредитора у зобов`язанні, що є підставою для процесуального правонаступництва.

Вказаним судом рішення, зокрема, встановлено, що в матеріалах справи №2-1002/10 міститься витяг з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, у відповідності до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло вимоги за кредитним договором № 0 від 02.07.2008 року.

ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «УкрСиббанк» в особі Криворізького управління Дніпровського регіонального департаменту ПАТ «УкрСиббанк».

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.12.2019 року було замінено сторону у виконавчих провадженнях з примусового виконання рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Серед іншого, вказаним судовим рішенням встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло всі права та обов`язки кредитора у виконавчих провадженнях з виконання рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Підставою для звернення стало те, що 18 вересня 2019 року було укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 1930/К, за яким ПАТ «Дельта Банк» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» право вимоги до боржників, у тому числі і за кредитним договором № 0 від 02 липня 2008 року. У результаті чого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права кредитора до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Позивачем надається копія вказаного договору купівлі-продажу права вимоги № 1930/К.

Вказані обставини досліджувались, а надані докази оцінювались, - судом при постановленні ухвал про заміну стягувача/кредитора/сторони виконавчого провадження.

25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» () протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» ().

Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання Протоколу № 1706 від 25.07.2024 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів Товариства. Докази, що підтверджують зміну назви Товариства на ТОВ «ВІН ФІНАНС» додаються, в тому числі виписка з ЄДР № 22 від 26.07.2024.

Таким чином, кредитора за кредитним договором № 0 від 02 липня 2008 року було змінено з АТ (ПАТ, АКІБ) «Укрсиббанк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке змінило найменування на ТОВ «ВІН ФІНАНС».

Судом встановлено також, що ТОВ «ВІН ФІНАНС» дійсно виключено з Державного реєстру фінансових установ з 19.11.2023.

Суд враховує, що заборгованість за кредитним договором складається з: заборгованість за простроченим кредитом - 23 917,96 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.04.2010 року становить 189 571,36 грн; заборгованість по простроченим відсоткам за користування кредитом 2 256,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.04.2010 року становить 17 887,01 грн., нараховане в період з 01.09.2009 р. по 31.03.2010 р.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 14,17 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.04.2010 року становить 112,31 грн., нараховане в період з 26.02.2010 року по 20.04.2010 року; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом 97,40 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.04.2010 року становить 771,99 грн., нараховане в період з 27.09.2009 року по 20.04.2010 року.

Водночас кредитор має право вимагати від боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Сумою боргу у розумінні статті 625 ЦК України є грошова позика, яка підлягала поверненню позичальнику, а не пеня, що нарахована за прострочення грошового зобов`язання за кредитом та по відсоткам за користування кредитом.

А тому базою нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд вважає заборгованість за простроченим кредитом 189 571,36 грн та заборгованість по простроченим відсоткам за користування кредитом 17 887,01 грн, що складає 207 458,37 грн.

Суд, самостійно провівши обрахунки, встановив, що 3% річних складають:

за період прострочення грошового зобов`язання з 25.02.2019 по 31.12.2019, (кількість днів у періоді 310);

сума 207458,37 x 3 % x 310 : 365 : 100 = 5285,90 грн;

за період прострочення грошового зобов`язання з 01.01.2020 до 31.12.2020 (кількість днів у періоді 366);

сума 207458,37 x 3 % x 366 : 366 : 100 = 6223,75 грн;

за період прострочення грошового зобов`язання з 01.01.2021 до 23.02.2022 (кількість днів у періоді 419);

сума 207458,37 x 3 % x 419 : 365 : 100 = 7144,50 грн.

Всього: 18 654,15 грн.

Інфляційне збільшення становить 207458,37 x 1.21866444 - 207458,37 = 45363,80 грн (після математичного округлення).

Так, загальна заборгованість складає 45363,80 грн (інфляційне збільшення) + 18 654,15 грн (3% річних) = 64 017,95 грн.

З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Щодо виконання зобов`язання.

За загальним правилом, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст. 526,527,530 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором.

Приписами ч. 2 ст. 615 ЦК України визначено: одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦПК України).

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина третя статті 11 ЦК України).

У справі, що розглядається, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є кредитний договір.

Щодо відступлення права вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 1, 2ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 1, 3статі 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, у справі, що розглядається, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є кредитний договір.

Рішення суду від 31.10.2011 про стягнення, зокрема, пені, що нарахована за прострочення грошового зобов`язання за кредитом та по відсоткам за користування кредитом є рішенням про присудження. Таке рішення, в частині стягнення пені, не є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Вказане корелюється з висновками Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену практику щодо 3 % річних та інфляційних, звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Тож, пеня, нарахована на суму заборгованості за несвоєчасне виконання зобов`язання, не є сумою боргу, на яку може нараховуватися 3 % річних та інфляційні втрати, які є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

А тому базою нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд вважає заборгованість за кредитом та заборгованість по відсоткам за користування кредитом, що складає 207458,37 грн (189571,36 + 17887,01=207458,37).

Провівши самостійно обрахунок, суд встановив, що загальна заборгованість складає 45363,80 грн (інфляційне збільшення) + 18 654,15 грн (3% річних) = 64 017,95 грн.

Щодо переходу права вимоги від первісного кредитора.

Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст. 515 ЦК України). При цьому заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором.

Таким чином, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права.

Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

При цьому договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються (п. 49 Постанови ВП ВС від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18), а правова природа відповідного договору незалежно від його назви 2 визначається, виходячи зі змісту прав та обов`язків сторін договору (п. 9.5 Постанови ВП ВС від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20).

З метою встановлення дійсних відносин сторін, слід зупинитись на розмежуванні договору факторингу та договору відступлення права вимоги (цесії).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до пункту 64 частини першої статті 1 Закону № 1953-ІХ фінансова послуга - це операція або декілька операцій, пов`язаних однією правовою метою, з фінансовими засобами, що здійснюються в інтересах інших осіб, ніж надавач такої фінансової послуги, а також послуги, прямо визначені спеціальними законами як фінансові послуги. Факторинг вважається фінансовою послугою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Означений висновок стосується правової природи саме цесії, для якої характерним є наявність конкретного зобов`язання на момент укладення договору відступлення права вимоги, а тому і право майбутньої вимоги в цьому випадку не може бути предметом такого договору.

Водночас у зазначеній постанові (пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

Отже, якщо відносини факторингу відсутні, то відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні, а отже і право майбутньої вимоги не може бути предметом такого договору.

Виходячи з цього правочин, який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106)).

У справі, що розглядається, нові кредитори набували право вимоги саме на підставі договору купівлі-продажу прав вимог, а не на підставі договорів факторингу, адже до предметів договорів не входило надання фінансових послуг клієнту.

Звідси, право вимоги може належати будь-якій особі, а не лише фінансовій установі.

Положення договору купівлі-продажу прав вимоги №1930/К не містять посилань про фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів, надання будь-яких послуг за плату, чи зворотний обов`язок первісного кредитора з оплати новому кредитору відповідної плати за надання грошових коштів взамін відступленої вимоги.

За змістом вказаного договору між боржником і новим кредитором не розпочалися кредитні правовідносини, а лише змінилась особа, на користь якої боржник повинен був виконати зобов`язання, що полягає у сплаті боргу.

Саме по собі повернення отриманих в кредит коштів та сплата процентів за ним не відноситься до банківських операцій, а так само і сплата 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають ліцензуванню, а тому і вимагати повернення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних може будь-хто, а не лише фінансова установа.

Що стосується переходу прав вимоги від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта-Банк», то суд враховує обставини, встановлені в ухвалі Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.04.2012 у справі № 416/2358/2012 (провадження № 6/416/26/2012), якою було замінено сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ «УкрСиббанк» в особі Криворізького управління Дніпровського регіонального департаменту ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк» по справі № 2-1002/10 за позовом ПАТ «Дельта Банк».

Що стосується відсутності Реєстру заборгованостей, укладеного за умовами купівлі-продажу права вимоги № 1930/К та оригіналів інших документів, які підтверджують обставини передачі прав вимоги первісним кредитором АКБ «УкрСиббанк» до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» (реєстру прав вимог/реєстру боржників тощо); та потім від ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», суд зауважує, що оцінка належності, допустимості та достатності відповідних доказів відбувалась при розгляді Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відповідного подання/заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

За загальним правилом, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Вказані судові рішення не оскаржені, не скасовані, набрали законної сили. Підстави для переоцінки встановлених обставин цими рішеннями, - відсутні.

Щодо спливу строків позовної давності.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц відступила від висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо застосування позовної давності до вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, визначивши, що невиконання боржником грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Водночас суд враховує, що з 23.02.2022 і на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, відповідно до п. 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.

Позивачем нараховані 3% річних та інфляційні втрати за період з 23.02.2019 до 23.02.2022.

При цьому, суд враховує, що з 02.04.2020 по 03.09.2025 строки позовної давності були зупинені, зокрема на підставі п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Відтак, строки позовної давності для заявлених позивачем вимог на дату пред`явлення позову не спливли.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 гривень підтверджується платіжною інструкцією №113671140 від 11.07.2025 року.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково на суму 64 017,95 грн., стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2410,30 грн., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позов заявлено на суму 64290,85 грн., а задоволено 64017,95 грн., тобто на 98 % (64017,95 грн х 100 % /64290,85 = 99,5 % ). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 2410,30 грн судового збору (2422,40 х 99,5 %/100%).

Керуючись статтями 3-5, 12, 13, 76-81, 83, 89 ч. 1, ч. 3, 178 ч. 8, 259, 263-265, 268, 273, 279 ч. 5, 280 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» збитки у якості відповідальності за несвоєчасне виконання рішення суду у справі №2-1002/10 у розмірі 64017 (шістдесят чотири тисячі сімнадцять) грн 95 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» витрати по оплаті судового збору у розмірі 2410 (дві тисячі чотириста десять) грн 30 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено та підписано 20.10.2025 без проголошення.

Відомості про сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , остання відома зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О.М. Нестеренко