Справа 206/4601/25
Провадження 2/206/2551/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Гаркуші В.В.,

за участю секретаря судового засідання Цибань Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) до ОСОБА_2 (далі - Відповідач, ОСОБА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини,-

У С Т А Н О В И В:

Від Позивача до Самарського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява, в якій останній (з урахуванням уточнень) просить суд:

- визнати місце проживання дітей неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою проживання батька ОСОБА_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування позовної заяви Позивач зазначив, що 30.04.2012 року між Позивачем та Відповідачем зареєстровано шлюб, щопідтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , яке видане30.04.2012 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стануДніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській обл. Післяодруження Відповідач взяла прізвище « ОСОБА_5 ». На даний час має прізвище « ОСОБА_6 ».

Позивач з відповідачкою мають спільних дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2015 року,шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Неповнолітні діти Позивача та Відповідача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 постійнопроживають з Позивачем за адресою: АДРЕСА_2 . Колишня дружина ОСОБА_2 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 не заперечує проживання дітей з Позивачем у м. Києві.

Позивач має самостійний заробіток, який достатній для утримання дітей.

Позивач не перебуває на обліку в нарколога, психіатра, стан здоров`я дозволяє опікуватися дітьми (а.с. 1-2, 16-16 зі звороту).

Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Від останнього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с. 18).

Відповідач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Від останньої надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с. 19).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської радиу судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань від останнього до суду не надходило.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Гаркуші В.В. (а.с. 10).

Ухвалою суду від 08.09.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві термін на усунення недоліків (а.с. 13).

12.09.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, вказані в ухвалі недоліки усунуто (а.с. 16-17).

Ухвалою суду від 01 жовтня 2025 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання (а.с. 20).

02.10.2025 від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с. 18).

02.10.2025 від відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона зазначила що позовні вимоги позивача визнає повністю (а.с. 18).

12.09.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення про те, що матеріали справи нею отримано та позовні вимоги вона визнає повністю (а.с. 25).

20.10.2025 судом постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 26).

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, що містяться в матеріалах справи.

30.04.2012 року між Позивачем та Відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , яке видане 30.04.2012 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській обл. Після одруження Відповідач взяла прізвище « ОСОБА_5 » (а.с. 3).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2015 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 4-4 зі звороту).

Позивач з відповідачкою мають спільних дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 5-7).

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною 1 статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до частин 1, 2 статі 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно із частиною 2 статті 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. У зазначеній справі, Верховним судом встановлено, що на час звернення до суду з позовом та розгляду справи у суді першої інстанції дитині виповнилося 14 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства він може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, колегія суддів Верховного Суду вважала, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог позивача необхідно було відмовити.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)».

Крім того, у постанові Верховного суду від 02 листопада 2023 року у справі № 592/7624/22, судом касаційної інстанції констатовано, що законом не передбачено можливості визначення місця проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, з одним із батьків, а тому суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Як вбачається із матеріалів справи, у сторін у шлюбі народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент подання позовної заяви до суду, вже виповнилось 16 років, а частиною 3 ст. 160 СК України чітко визначено, що у тому разі, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Отже, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на момент подання позовної заяви до суду вже досяг 16 років, а тому він може сам визначати своє місце проживання з батьком чи матір`ю.

Суд позбавлений можливості визначати місце проживання неповнолітньому ОСОБА_3 , якому вже виповнилося 14 років, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині.

Дитина має право жити з батьками, має право на гармонійний розвиток в належних умовах. Батьки зобов`язані забезпечити дитині відповідні умови. В залежності від віку дитини спочатку місце проживання визначається законом з батьками, потім за їх спільною згодою. Після досягнення дитиною десятирічного віку вже враховується її думка щодо місця проживання з батьками які живуть окремо. За відсутності згоди, щодо визначення місця проживання дитини до чотирнадцяти років спір може бути вирішений судом. Після досягнення чотирнадцяти років дитина самостійно визначає місце проживання і у цьому випадку законом не визначено вирішення спору між батьками у судовому порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом з батьком, оскільки законом не передбачено можливості визначення місця проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, з одним із батьків, тому суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в цій частині з наведених вище підстав.

Щодо вимоги про визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким на час подання позову виповнилось 12 та 7 років відповідно, суд зазначає, що як позовній заяві так і в окремо поданих заявах сторін вбачається відсутність спору між ними щодо місця проживання дітей.

Суд звертає увагу на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст.35-36, п.90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції (995-004) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року, п.78).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

В той же час, позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що він проживає за вказаною у позові адресою та з ним проживають спільні з Відповідачем діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також необхідності визначення місця проживання дітей із ним саме в інтересах останніх.

Ураховуючи те, що Позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів як проживання з ним дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , так інеобхідності визначення їх місця проживання із ним саме в інтересах дітей, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову. Також позивачем не доведено, що на час звернення до суду батька з позовом про визначення місця проживання дітей разом із ним, які, як стверджують сторони, фактично проживають з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , порушені права позивача.

Суд звертає увагу також і на те, що висловлення матір`ю добровільної згоди на проживання дітей з батьком, свідчить про те, що сторони між собою дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати їхні діти, а тому задоволення позову про визначення місця проживання дітей з батьком не призведе до виникнення бажаних Позивачем наслідків, оскільки такі вже досягнуті сторонами з урахуванням їх домовленості між собою.

Отже, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, а тому підстав для їх задоволення не вбачається.

V.Розподіл судових витрат.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Тому суд відносить на рахунок Позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211, 20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. ст. 110, 112, 113, 114 Сімейного кодексу України, ст. ст. 1-23, 76-81, 141, ст. ст. 258-259, 274, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської радипро визначення місце проживання дітей відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, , юридична адреса місця знаходження: м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, буд. 51.

Суддя: В.В. Гаркуша