Єдиний унікальний номер судової справи: 484/5136/24
Номер провадження 22-ц/812/1793/25 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Шурмою Є.М.,

за участю представника позивача адвоката Гусєва П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2025 року ухваленого під головуванням судді - Сокола Ф.Г., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія» «Країна» (надалі АТ «СК» «Країна») до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2024 року АТ «СК» «Країна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

Позов обґрунтовано тим, що 24 вересня 2021 року між АТ «СК» «Країна» та ТОВ «Мостобудівельний загін 112» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 99-09/УА/0256151, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Лексус», реєстраційний номер НОМЕР_1 та відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

28 серпня 2022 року ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на автодорозі Кіровоград-Платонова 172 км - 300 м допустив зіткнення з транспортним засобом «Лексус», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок якої транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративному правопорушенні передбаченого ст. 124 КУпАП.

За заявою Страхувальника «Мостобудівельного загін №112», АТ «СК «Україна» страховим актом вказану ДТП визнало страховим випадком та на виконання умов Договору страхування здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 990 532 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 станом на час ДТП була застрахована за полісом обов`язкового страхування в ПрАТ «СК «Євроінс Україна», яке за заявою позивача здійснило виплату у розмірі 127 400 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути на свою користь з ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 863 132 грн (990 532 грн - 127 400 грн), а також 12 946,98 грн судового збору.

04 березня 2025 року представник відповідача - адвокат Шалару О.І. подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову. Зазначав, що постановою Любашівського районного суду Одеської області від 25 серпня 2023 року по справі №507/1156/22, провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з порушенням строків накладення адміністративного стягнення. Вина відповідача ОСОБА_1 встановлена не була, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у нанесенні збитків, передбачених ст. 1166 ЦК України, а відтак, у суду відсутні підстави для стягнення матеріальної шкоди із відповідача, в силу того, що його вина у скоєнні ДТП відсутня.

09 червня 2025 року представник позивача Гусєв П.В. подав додаткові пояснення, у яких зазначив, що постановою Любашівського районного суду Одеської області від 25 серпня 2023 року по справі № 507/1156/22 було закрито провадження у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП, а також встановлено, що ДТП сталося внаслідок порушень правил дорожнього руху відповідачем. При винесенні постанови Любашівський районний суд Одеської області встановив наявність порушень правил дорожнього руху з боку відповідача, внаслідок чого дійшов висновку про закриття провадження по справі у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, а не як просив відповідач про закриття у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Також зазначає, що така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в настанні ДТП. Обставини встановлені в постанові суду щодо відповідача, мають преюдиційне значення та на думку позивача, повністю підтверджують його вину у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

У додаткових поясненнях від 20 червня 2025 року представник відповідача - адвокат Шалару О.І. зазначив, що у постанові Любашівського районного суду Одеської області на яку посилається позивач вина не встановлювалась. Щодо постанови Одеського апеляційного суду на яку посилається позивач, то в ній встановлено, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 28 серпня 2022 року, але на момент розгляду справи сплинув строк для накладення адміністративного стягнення, передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП, тому суд першої інстанції, не визнаючи вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП, закрив провадження по строкам.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «СК «Країна» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 863 132 грн та 12 946 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що до АТ «СК «Країна» (страховика) яка виплатила страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту в межах фактичних затрат перейшло право вимоги до ОСОБА_2 як відповідальної особи за заподіяні збитки. Суд зазначив, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі ст. 38 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, не звільняє винну особу від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок скоєння ДТП. Судом враховано, що в ході судового розгляду сторона відповідача заперечуючи проти позовних вимог стверджувала про відсутність вини відповідача у настанні ДТП та не встановлення її постановою у справі про адміністративне правопорушення, однак проти розміру завданого матеріального збитку внаслідок ДТП, розрахунку суми страхового відшкодування не заперечувала, доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок не надавала, а відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просив рішення суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у нанесенні збитків, передбачених ст. 1166 ЦК України. Позивачем не доведено, що ДТП сало результатом винних дій відповідача, а також причинного зв`язку між подією та наслідком, а відтак, у світлі норми ст. 1166 ЦК України, у суду відсутні підстави для стягнення матеріальної шкоди з відповідача в силу того, що його вина у скоєнні ДТП відсутня. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, фактично ототожнив факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з встановленням його вини в ДТП.

Представник АТ «СК Країна» - адвокат Гусєв П.В. у відзиві на апеляційну скаргу, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість.

У судове засідання відповідач та його представник не з`явилися про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, належних доказів про причини неявки суду не надали.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 24 вересня 2021 року між АТ «СК «Країна» (страховик) та ТОВ «Мостобудівельний загін 112» в особі директора Порожнюка О.А. (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту засобів №УА 256151 (надалі - Договір страхування) предметом страхування якого став автомобіль «Лексус», реєстраційний номер НОМЕР_1 , страхова сума становить 2 500 000 грн, розмір безумовної франшизи - 5% строком дії до 24 вересня 2022 року (а.с. 11).

28 серпня 2021 року о 11-00 год на 172км+300 м автодороги Кіровоград-Платоново сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Лексус», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , та автомобіля «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 .

Постановою Любашівського районного суду Одеської області від 25 серпня 2023 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУПАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с. 9-10).

Вказану постанову за апеляційної скаргою ОСОБА_1 постановою Одеського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року залишено без змін (а.с.118-121).

31 серпня 2022 року Страхувальник «Мостобудівельний загін 112» в особі директора Порожнюка О.А. звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку, який стався 28 серпня 2022 року (а.с.6).

05 вересня 2022 року представником АТ «СК «Країна» Банчужним В.В. було складено Протокол огляду транспортного засобу Lexus LX 450D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , додатком № 1 до якого є Акт огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) (а.с.12-13).

Згідно з рахунком на оплату по замовленню №20 від 31 серпня 2022 року, виконаним ФОП ОСОБА_4 вартість ремонтних робіт транспортного засобу Lexus LX 450D, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 990 532 грн (а.с. 24).

03 жовтня 2022 року АТ «СК «Країна» складено Страховий акт № 99-09/69275/2.1.5.1 в якому встановлено розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику - 990 532 грн (а.с.25).

Позивачем на підставі розрахунку страхового відшкодування та Страхового акту №99-09/69275/2.1.5.1 від 03 жовтня 2022 року відшкодовано страхувальнику витрати на ремонт в сумі страхового відшкодування в розмірі 990 532 грн на оплату відновлювального ремонту ФОП ОСОБА_4 , що підтверджується платіжними дорученнями № 14115 від 03 жовтня 2022 року, № 4508 від 11 жовтня 2022 року, №15175 від 19 жовтня 2022 року (а.с. 26-28).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 станом на час ДТП була застрахована за полісом № АР/6019407 в ПрАТ «СК «Євроінс Україна», за умовами якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяному майну - 130 000 грн, розмір франшизи становить 2 600 грн (а.с. 29).

АТ «СК «Країна» звернулося до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування на суму 990 532 грн, але останнє здійснило виплату у розмірі 127 400 грн з вирахуванням франшизи на 2 600 грн, що підтверджується повідомленням від 22 січня 2024 року вх. №918 (а.с.30).

У відповіді на претензію АТ «СК «Країна» від 21 лютого 2024 року про сплату різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 863 132 грн, ОСОБА_1 пояснив, що він є відповідальною особою за відшкодування збитків заподіяних автомобілю Lexus LX 450D, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 31-32).

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування, що становить різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням.

З таким висновком суду першої інстанції колегія погоджується з огляду на наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

У частинах першій та третій статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18).

Ураховуючи викладене, під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування».

Судом встановлено, що згідно з рахунком на оплату по замовленню №20 від 31 серпня 2022 року, виконаним ФОП ОСОБА_4 вартість ремонтних робіт транспортного засобу Lexus LX 450D, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 990 532 грн.

На підставі розрахунку страхового відшкодування та Страхового акту №99-09/69275/2.1.5.1 від 03 жовтня 2022 року АТ «СК «Країна» відшкодовано страхувальнику витрати на ремонт в сумі страхового відшкодування в розмірі 990 532 грн на оплату відновлювального ремонту ФОП ОСОБА_4

ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відшкодувало АТ «СК «Країна» страхове відшкодування у сумі 127 400 грн з вирахуванням франшизи на 2 600 грн.

Відносини між ОСОБА_2 та його страховиком ПрАТ «СК «Євроінс Україна» регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону №1961-IV, згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що розмір шкоди, завданої пошкодженням автомобіля Lexus LX 450D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений страховою компанією за правилами статті 29 Закону №1961-IV розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що саме з відповідача як винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у вчиненні ДТП та відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у нанесенні збитків, передбачених ст. 1166 ЦК України не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача.

Вказані висновки міститься в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2015/16-ц від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 передбачено, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою (п.7).

Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як встановлено судом, постановою Любашівського районного суду Одеської області від 25 серпня 2023 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУПАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

У постанові зазначено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №200837 від 28 серпня 2022 року, ОСОБА_1 28 серпня 2022 року об 11:00 годині на 172км.+300м автодороги Кіроград-Платоново, керуючи автомобілем Renault master д.н. НОМЕР_2 при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем Lexus LX 450D д.н. НОМЕР_1 , в результаті чого автомобілі отримали ряд механічних пошкоджень та, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п.10.1 ПДР України.

Також, у цій постанові суд відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Кучеренка В.М. про закриття провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, вказуючи на те, що саме водій Lexus LX 450D перед початком руху мав впевнитися, що це буде безпечним, вибрати безпечну дистанцію та інтервал, з метою відреагувати на небезпеку, яка може вплинути під час руху, як не обґрунтоване та таке, що спростовується належними і допустимими доказами (протокол пор адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 200837, схема ДТП, рапорт інспектора СРПП ВП № 1, фототаблиця до протоколу, висновок експерта, фототаблиця до висновку експерта).

Отже, при винесенні постанови Любашівський районний суд Одеської області встановив наявність порушень правил дорожнього руху з боку відповідача, внаслідок чого дійшов висновку про закриття провадження по справі у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, а не за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року вказану вище постанову за апеляційною скаргою ОСОБА_1 залишено без змін.

Так, в постанові встановлено, що за висновком експерта №22-5824 транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи обставин ДТП від 31 жовтня 2022 року, спочатку автомобіль Lexus LX 450d контактував передньою правою частиною з задньою лівою частиною автомобіля Renault Master при приблизної співспрямованості поздовжніх осей автомобілів, як це показане на схемі 1 додатку. Зіткнення автомобілів Lexus LX 450d Ta Renault Master мало місце на смузі зустрічного для них руху, приблизне розташування автомобілів відносно меж проїзної частини в момент їх зіткнення показано на масштабній схемі 2 додатку. Орієнтація поздовжніх осей автомобілів Lexus LX 450 D тa Renault Master у момент зіткнення відносно напрямку поздовжньої осі дороги на схемі 2 є приблизної, оскільки на місці ДТП не зафіксоване розмірної інформації про розташування слідів шин коліс автомобілів. Висновки дані за технічно спроможною версією водія автомобіля Lexus LX 450 D - ОСОБА_5 про обставини ДТП, оскільки пояснення водія автомобіля Renault - ОСОБА_1 з технічної точки зору, неспроможні, суперечать механізму контактування автомобілів та слідовій інформації, яка була зафіксована на місці події. Дії водія автомобіля Renault Master регламентувались вимогами пунктів 9.2 б) та 10.1 Правил дорожнього руху, згідно з якими йому перед початком маневру вліво належало завчасно подати сигнал покажчиком повороту, а перед початком маневру переконатися, що це буде безпечним і дати дорогу автомобілю Lexus LX 450 D, який рухався зліва по проїзній частині та виконав обгін. Дії водія автомобіля Renault Master, які не відповідали вимогам пункту 10.1 ПІДР, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з ДТП. З моменту виникнення небезпеки для руху (початку маневру автомобіля Renault Master вліво) дії водія автомобіля Lexus LX 450 D регламентувались вимогами пункту 12.3 ПДР у частині вживання заходів по гальмуванню. Вирішити питання про наявність у діях водія автомобіля Lexus LX 450 D невідповідностей вимогам ПДР, які перебували у причинному зв`язку з виникненням ДТП, експертним шляхом не представляється можливим внаслідок відсутності даних про часу руху автомобіля Renault в небезпечній зоні.

Наведене свідчить про те, що відсутні підстави для закриття провадження у справі за відсутності події та складу правопорушення.

До того, ж така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в настанні ДТП про що неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх постановах від 10 квітня 209 року у справі №335/8507/16-ц від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18, від 19 серпня 2019 року у справі №335/8507/16-ц.

Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності вини у вчиненні ДТП, яка мала місце 28 серпня 2022 року відповідачем не надано, що є його процесуальним обов`язком.

Посилання ОСОБА_1 на порушення, допущенні працівниками поліції під час складання адміністративних матеріалів, про що свідчить його скарга до Подільського РУП від 29 серпня 2022 року не заслуговують на увагу з огляду на відсутність в матеріалах справи результатів її розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до заперечення на позов та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без зміни то відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2025 року.