Справа № 204/7503/25
Провадження № 2/204/3716/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Борсук А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просила: визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 колишнього подружжя; визнати за нею право власності на частку квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати. В обґрунтування позову вказує на те, що з квітня 2020 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в 2025 році. За час перебування у шлюбі з відповідачем та ведення спільного господарства, сторонами у спільну сумісну власність було набуто майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу покупцем квартири виступив відповідач, тобто право власності на всю квартиру було зареєстровано на нього, хоча кошти за купівлю квартири були спільними сімейними. Однак, вказане майно, яке є спільною сумісною власністю, знаходиться у користуванні відповідача, яке він не бажає добровільно, за домовленістю поділити. Крім того зазначає, що під час шлюбу між ними, шлюбні договори не укладались. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Позивач та представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Відповідач не скористався правом подати відзив, в судовому засідання позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 10 квітня 2020 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 10 квітня 2020 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 214 (а.с. 8), який було розірвано рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 14 липня 2025 року по цивільній справі № 202/4449/25 (а.с. 30-31).

Під час перебування сторін у шлюбі, а саме 24 грудня 2020 року, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шрамовою В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 168, відповідач по справі ОСОБА_3 , діючи за письмовою згодою своєї дружини ОСОБА_1 , придбав нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,4 кв.м., житловою площею 19,4 кв.м. (а.с. 9-12).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 238779049 від 24 грудня 2020 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с. 13).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до роз`яснень зазначених у п.п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами тощо.

Відповідач ОСОБА_3 не оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Окрім того, оскільки квартира АДРЕСА_1 була придбана під час перебування позивача та відповідача в зареєстрованому шлюбі, за рахунок грошових коштів обох сторін та доходів від трудової діяльності, суд вважає встановленим той факт, що спірна квартира була придбана в інтересах родини, а тому дане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідача.

Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Шлюбний договір між позивачем та відповідачем укладено не було. Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя судом під час розгляду справи не встановлено.

Враховуючи наведене суд вважає, що частки позивача та відповідача як співвласників спірного майна у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 є рівними та дорівнюють частині за кожним з них.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 є спільно нажитим майном подружжя, враховуючи інтереси сторін та рівність їх часток у праві на квартиру, суд приходить до висновку, що слід поділити вищевказане майно подружжя та визнати за кожною із сторін право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Отже, поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за кожною із сторін права власності на частину квартири АДРЕСА_1 , призводить до припинення права спільної сумісної власності на вказану квартиру.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 3 115,00 грн., тобто у розмірі 1% від заявленої позивачем ціни позову.

Таким чином, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, то з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 3 115,00 грн.

На підставі ст.ст. 60, 63, 69 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 4, 76-82, 89, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 3 115,00 грн. (три тисячі сто п`ятнадцять гривень, 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Л. Черкез