Провадження № 2/638/366/25
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шишкіна О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лозової А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, визнання недійсними договорів та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, визнання недійсними договорів, в якому з урахуванням останньої редакції заяв про уточнення первісних позовних вимог в частині остаточного визначення предмету позову та розміру позовних вимог, відповідно до заяви зміну предмету позову від 19.06.2024, заяви про зменшення позовних вимог в об`єднаній цивільній справі від 16.05.2025 просить:

розірвати шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 07 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкові №1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис №138, залишивши ОСОБА_3 прізвище ОСОБА_7 ;

визнати недійсним з моменту укладення Іпотечний договір, що укладений 22 листопада 2019 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 22.11.2019, зареєстрований в реєстрі за номером 3477 від 22.11.2019;

Визнати недійсним з моменту укладення Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, що укладений 22 листопада 2019 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 22.11.2019, зареєстрований в реєстрі за номером 3479 від 22.11.2019. 5. Визнати недійсним з моменту укладення Договір про відступлення права за іпотечним договором, що укладений 02 грудня 2019 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 02.12.2019, зареєстрований в реєстрі за номером 3580 від 02.12.2019;

Визнати недійсним моменту укладення Договір про внесення змін до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що укладений 02 грудня 2019 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 02.12.2019, зареєстрований в реєстрі за номером 3582 від 02.12.2019;

Поділити нерухоме майне набуте ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за час шлюбу, а саме 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 48,9 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, ринковою вартістю 4 393800,00 грн. (чотири мільйони триста дев`яности три тисячі 800 гривень 00 коп.) та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 48,9 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, припинивши право спільної сумісної власності на неї подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ;

В рахунок зменшення суми грошової компенсації, яка підлягає стягненню із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в розмірі 667 700,00 грн. (шістсот шістдесят сім тисяч сімсот гривень 00 коп.), визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на квартиру однокімнатну АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 24162122, загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 21.6 кв.м., вартістю 1 335 400,00 грн. (один мільйон триста тридцять п`ять тисяч чотириста гривень), припинивши право спільної сумісної власності на неї подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстроване за ОСОБА_3 . 9. В рахунок грошової компенсації ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1/2 частини вартості (ціни) автомобілів LEXUS LX570 УНІВЕРСАЛ-В, 2011 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , FORD F150 ПІКАП-В, 2017 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , LEXUS NX200T УНІВЕРСАЛ-В, 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , LEXUS NX200T УНІВЕРСАЛ-В, 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_4 , стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 058 250,00 грн. (один мільйон п`ятдесят вісім тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 коп.)., судові витрати покласти на відповідачів пропорційно до заявлених до них позовних вимог, в тому числі відшкодувати суму сплаченого Позивачем судового збору в загальній сумі 15 586,00 грн.

В обґрунтування якого зазначила, що 07.02.2009 між позивачем та ОСОБА_4 . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову №1 Харківського міського управління юстиції зареєстрований шлюб, про що здійснено актовий запис №138. Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Протягом 2019-2020 року сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Остаточно подружжя припинили шлюбні відносини на початку серпня 2020 року. Позивач зазначає, що вони з відповідачем мають протилежні погляди на шлюб, сім`ю, спільні інтереси, між сторонами постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан Сторони втратили почуття взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Позивач вважає, що шлюб із відповідачем фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим просить суд розірвати шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 07 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкові №1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис №138, залишивши ОСОБА_3 прізвище « ОСОБА_7 ».

В обґрунтування позовних вимог щодо поділу спільного майна подружжя, визнання права власності, визнання недійсними договорів позивач зазначила, що позивачем та відповідачем ОСОБА_4 під час шлюбу за кошти родини позивача та спільні кошти подружжя та взаємною згодою придбане коштовне, а саме: нерухоме майно: 1) 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 48,9 кв. м., вартістю 1 293 840,00 грн., ринковою вартістю 5 218 020 грн.; 2) 1- кімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 54,3 кв.м., ринковою вартістю 1 335 400,00 грн та рухоме майно 1) легковий автомобіль LEXUS NX200T УНІВЕРСАЛ-В, 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 , митною вартістю 337 026,63 грн., середньоринковою вартістю 926 380,00 грн. 2) легковий автомобіль FORD F150 ПІКАП-В, 2017 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_9 видане 31.10.2019, середньо- ринковою вартістю 683 795,00 грн. 3) легковий автомобіль LEXUS NX200T УНІВЕРСАЛ-В, 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_10 , державний номерний знак НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 , середньо-ринковою вартістю 1 062 230,00 грн. 4) легковий автомобіль LEXUS LX570 УНІВЕРСАЛ-В, 2011 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_13 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_14 , середньо-ринковою вартістю 1 320 950,00 грн.

Так, 18 вересня 2017 року ОСОБА_4 із Споживчим кооперативом «БУДІВЕЛЬНЕ ТОВАРИСТВО «МІСТО В МІСТІ» укладений договір викупу нерухомого майна. Зазначений договір укладений за згодою позивача. Право власності за згодою подружжя на 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 48,9 кв. м. зареєстровано на ім`я ОСОБА_4 . Вартість нерухомого майна 1 293 840,00 грн. сплачена подружжям 09.10.2015. Кошти на придбання 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 подружжям частково отримані від продажу іншого об`єкту нерухомості, а саме 70/100 ч. житлового будинку АДРЕСА_3 . Від продажу 70/100 ч. житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 147,5 кв. м., житловою площею 74,2 кв. м., розташованого в АДРЕСА_3 подружжям отриманні грошові кошти в сумі 1 153 156,25 грн.. Такі грошові кошти використані для придбання 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 48,9 кв. м. Іншу частину коштів в сумі, що еквівалентна 8000,00 дол. США позивач отримала за договором позики, укладеним 09.10.2015 із ОСОБА_13 , який є її рідним батьком, із терміном погашення 10 років. Отримані позивачем від батька кошти витрачені на ремонтні та оздоблювальні роботи, придбання інтер`єру та меблів, побутових пристроїв, техніки тощо. Квартира АДРЕСА_1 перебувала у користуванні подружжя тривалий час. В квартирі постійно проживала позивач разом із малолітніми дітьми. В кінці червня 2020 року позивачу випадково стало відомо, що право власності на 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 вже не належить ОСОБА_4 , а отже й позивачу у відповідній 1/2 частці. Зазначені обставини підтвердилися, коли позивач звернулась до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та отримала інформаційну довідку від 20.06.2020 за №213303068. Так дійсно зі змісту зазначеної довідки вбачається, що 22.11.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Галиною Іванівною проведено державну реєстрацію іпотечного договору серія та номер 3477, виданий 22.11.2019 та договору відступлення права за іпотечним договором серія та номер 3580, виданий 02.12.2019, за яким 3-х кімнатну квартиру подружжя за АДРЕСА_1 обтяжено іпотекою на користь іпотекодержателя ОСОБА_6 в рахунок забезпечення основного зобов`язання на суму 135 000,00 дол. США зі строком його виконання 01.12.2019 В подальшому цим же приватним нотаріусом зареєстровані договір про задоволення вимог іпотекодержателя, договір про внесення змін до договору про задоволення вимог іпотекодерждателя, договір про відступлення права за іпотечним договором та заява ОСОБА_4 від 02.12.2019.. Отже власником об`єкту нерухомого майна 101 - 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 48,9 кв. м. з 04.12.2019 є ОСОБА_5 , який є рідним батьком ОСОБА_4 . ОСОБА_5 ніколи не проживав в цій квартирі та на даний час не проживає також не здійснював її ремонт та благоустрій. Після придбання квартири подружжям в більшості за власні кошти позивача протягом 2017-2018 року зроблений ремонт, оздоблення та облаштування та в жовтні 2018. Позивач самостійно здійснювала оплату всіх витрат по утриманню об`єкта нерухомості, в тому числі сплату всіх комунальних платежів. Відповідач ОСОБА_4 та позивач перебувають у шлюбі, отже розпорядження спільним майном подружжя має здійснюватися за їх взаємною згодою, якої позивач не надавала. За таких обставин набуття ОСОБА_14 права власності на 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 48,9 кв. м. є незаконним, оскільки обидві сторони правочину знали та за всіма обставинами не могли не знати, що укладаючи оспорювані правочини порушили право власності позивача на це нерухоме майно, не поставивши її до відома щодо обставин та основних умов таких укладених правочинів та не отримавши у відповідній формі її згоди. Позивач не є стороною вище зазначених договорів адже їх не укладала та навіть не була присутня при їх укладенні, Письмової згоди відповідачу на їх укладення позивач також не надавала. Письмову заяву від імені позивача на укладення вище наведених правочинів підписав ОСОБА_4 . Так само позивач не укладала та не давала згоди ОСОБА_4 на укладення інших договорів, в забезпечення яких було передано в іпотеку їх спільну 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 48,9 кв. м., а в подальшому укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя із ОСОБА_5 . Будь-яких грошових коштів, які б могли бути отримані ОСОБА_4 від вчинення оспорюваних правочинів, він позивачу не надавав, а також не витратив їх в інтересах сім`ї, оскільки ніяких коштовних речей протягом грудня 2019 червня 2020 року подружжям не придбавалось. Отже, на думку позивача відповідач ОСОБА_5 є недобросовісним набувачем спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Щодо рухомого майна позивач зазначає, що скільки ОСОБА_4 здійснені дії із відчуження спільного майна подружжя, а саме автомобілів LEXUS LX570 УНІВЕРСАЛ-В, 2011 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , FORD F150 ПІКАП-В, 2017 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , LEXUS NX200T УНІВЕРСАЛ-В, 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , LEXUS NX200T УНІВЕРСАЛ-В, 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_4 , без відома та згоди позивача, грошові кошти від їх продажу не використані в інтересах сім`ї, то відповідно еквівалент вартості 1/2 частин таких автомобілів підлягає стягненню із ОСОБА_4 на користь позивача, позивачем заявляються вимоги про стягнення грошової компенсація вартості відчуженого спільного майна подружжя в сумі 2 032 340,00 грн. Позивач вважає за можливе просити суд одночасно здійснити зарахування такої суми компенсації в рахунок вартості 1/2 частки ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 , вимоги про визнання право власності на яку, заявлені ОСОБА_4 в об`єднаній цивільній справі. За таких обставин за позивачем підлягає визнанню право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 із одночасним припиненням права спільної сумісної власності подружжя. Позивач просить суд стягнути суму грошової компенсації, що підлягає стягненню із ОСОБА_4 на користь позивача, має бути зменшена на вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , та становити 1 364 640,00 грн.

У серпні 2023 року подано позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому позивач просить визнати за ОСОБА_4 права особистої приватної власності на частину квартири АДРЕСА_2 .

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач зазначає, що сторони перебувають у шлюбі, в період перебування у шлюбі сторонами за договором купівлі-продажу від 25.02.2010 було придбано квартиру АДРЕСА_2 , дана квартира є спільним сумісним майном та підлягає та піддягає поділу.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

Відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2020 року, у зв`язку із звільнення судді ОСОБА_15 від здійснення правосуддя, справу повторно перерозподілено та передано в провадження судді ОСОБА_16 .

Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду з повідомленням сторін про судове засідання.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2021 року, у зв`язку із відстороненням судді ОСОБА_17 від здійснення правосуддя, справу повторно перерозподілено та 14.04.2021 року передано в провадження судді Шишкіна О.В.

Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду з повідомленням сторін про судове засідання.

Ухвалою суду від 13 червня 2023 року прийнято до провадження заяву про зміну предмету позову в цивільній справі та залучено до участі у справі співвідповідачів.

Ухвалою суду від 11 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя об`єднано в одне провадження з позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Діметрел», ОСОБА_19 , Торгівельної фірми «Автолюбитель», ОСОБА_20 про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя, визнання недійсними договорів.

Ухвалою суду від 02 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року прийнято відмову ОСОБА_3 , від імені якого діє представник ОСОБА_1 від позову у частині позовних вимог та закрито провадження у справі в частині позовних вимог.

У судове засідання відповідач ОСОБА_6 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, з клопотаннями до суду не звертався.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 у судовому засідання підтримала позовні вимоги, заявлені в останній редакції заяви про зменшення позовних вимог від 16.05.2025 та просила їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 надали до суду заяви про визнання позовних вимог, заявлених в редакції заяви про зменшення позовних вимог від 16.05.2025.

Представник відповідачів за первісним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов в частині заявлених позовних вимог відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 16.05.2025 визнала.

Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України, та ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянка України, зареєстрували шлюб 07.02.2009 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову №1 Харківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 138, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_15 від 07.02.2009.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_16 від 14.07.2009 року, актовий запис № 3143 та ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_17 від 10.02.2012 року, актовий запис № 468.

Згідно зі ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України).

Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що фактичні шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені, сторони припинили ведення спільного господарства, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен.

Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України).

Враховуючи предмет та підстави позову, встановлені судом обставини того, що сторони сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини припинені, суд не вбачає підстав для неприйняття визнання відповідачем позову, у зв`язку з чим ухвалює рішення про задоволення позовних вимог, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини припинені, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв`язку з чим ухвалює рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 та абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо позовних вимог про поділ спільного майна подружжя.

Судом встановлено, що 18 вересня 2017 року ОСОБА_4 із Споживчим кооперативом «БУДІВЕЛЬНЕ ТОВАРИСТВО «МІСТО В МІСТІ» укладений договір викупу нерухомого майна, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Десятніченко І.В., реєстровий номер 1773.

Зазначений договір укладений за згодою позивача, яка викладена у її письмовій заяві від 18.09.2017, посвідченій приватним нотаріусом № 1722, що вбачається із п. 9.1. договору викупу нерухомого майна від 18 вересня 2017 року. Право власності за згодою подружжя на 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 48,9 кв. м. зареєстровано на ім`я ОСОБА_4 Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 101.

Вартість нерухомого майна у розмірі 1 293 840,00 грн. сплачена подружжям 09.10.2015, що підтверджується банківською квитанцією №53550 від 09.10.2015 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та довідкою Споживчого кооперативу «Будівельне товариство «Місто в місті».

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.06.2020 за №213303068, що 22.11.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Галиною Іванівною проведено державну реєстрацію іпотечного договору серія та номер 3477, виданий 22.11.2019 та договору відступлення права за іпотечним договором серія та номер 3580, виданий 02.12.2019, за яким 3-х кімнатну квартиру подружжя за АДРЕСА_1 обтяжено іпотекою на користь іпотекодержателя ОСОБА_6 в рахунок забезпечення основного зобов`язання на суму 135 000,00 дол. США зі строком його виконання 01.12.2019. Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Галиною Іванівною зареєстровані договір про задоволення вимог іпотекодержателя (серія та номер 3479, виданий 22.11.2019), договір про внесення змін до договору про задоволення вимог іпотекодерждателя від 22.11.2019 реєстровий №3479 (серія та номер 3582, виданий 02.12.2019), договір про відступлення права за іпотечним договором (серія та номер 35800, виданий 02.12.2019) та заява ОСОБА_4 від 02.12.2019

Отже власником об`єкту нерухомого майна 101 - 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 48,9 кв. м. з 04.12.2019 є ОСОБА_5 .

Письмову заяву від імені позивача на укладення вище наведених правочинів підписав ОСОБА_23 та така заява посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Галиною Іванівною.

Відповідно до Звіту про оцінку майна, а саме 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , виконаний суб`єктом оціночної діяльності Фізичною особою підприємцем ОСОБА_24 , за змістом якого станом на 14.02.2024 її вартість становить 4 393 800,00 грн.

12.04.2018 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 придбаний автомобіль LEXUS NX200T УНІВЕРСАЛ-В, 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_7 .

Придбання автомобілю підтверджується митною декларацією UA500650/2018/033828, рахунком № НОМЕР_18 від 11.04.2018, платіжним дорученням №0408004 від 12.04.2018, swift підтвердженням про проведення платежу від 12.04.2018 №SW241412О21284 та банківськими квитанціями.

За згодою подружжя автомобіль оформлений на ім`я позивача із видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 .

На підставі договору комісії №7565/19/003958 від 19.11.20019 ТОВ «ДІМЕТРЕЛ» із ОСОБА_18 укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №7565/19/003958 від 19.11.2019, за яким ТОВ «ДІМЕТРЕЛ» здійснено відчуження автомобілю LEXUS NX200T УНІВЕРСАЛ-В, 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_7 за суму 200 000,00 грн., яка згідно п.2.1. договору сплачена ОСОБА_18 під час підписання цього договору, що також підтверджуються наданими письмовими доказами Територіальним сервісним центром ВМС №6349 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області листом від 03.06.2021 вих. №31/20/9-450 та РСЦ МВС в Харківській області листом від 09.06.2021 вих. №31/20-2028 на

Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_25 ринкова вартість автомобілю LEXUS NX200T УНІВЕРСАЛ-В, 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 станом на 19.11.2019 становить 926 380,00 грн.

22.07.2020 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 придбаний легковий автомобіль LEXUS NX200T УНІВЕРСАЛ-В, 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_11 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_12 оформлений на ОСОБА_23 , що підтверджується листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області від 17.08.2020 вих. №31/20-963.

01.08.2020 зазначений автомобіль ОСОБА_4 переоформлений на нового власника ОСОБА_19 , що підтверджується договором комісії №352/20/015994 від 01.08.2020 між ОСОБА_19 та ТОВ ТФ «АВТОЛЮБИТЕЛЬ» укладений договір купівлі-продажу №352/20/015994 автомобілю LEXUS NX200T УНІВЕРСАЛ-В, 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_10 , державний номерний знак НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_12 за узгоджену ціну 118 370,40 грн., яка сплачена гр. ОСОБА_19 в момент підписання договору (п.2.1. договору).

Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_25 ринкова вартість автомобілю LEXUS NX200T станом на 01.08.2021 становить 1 062 230,00 грн.

28.03.2019 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 придбаний легковий автомобіль LEXUS LX570 УНІВЕРСАЛ-В, 2011 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_13 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_19 оформлений на ОСОБА_4

28.03.2019 зазначений автомобіль переоформлений на нового власника за договором, а саме на ОСОБА_20 , що підтверджується листом РСЦ МВС в Харківській області від 09.06.2021 вих. №31/20-2028 про надання письмових доказів на виконання ухвали суду від 01.03.2021, а також доданих до нього копією договору купівлі продажу транспортного засобу №7218/1-/005658 від 28.03.2019, за змістом якого ТОВ «Магнолит», який діяв від імені ОСОБА_4 , на підставі договору комісії №7218/19/005658 від 28.03.2019, здійснив відчуження на користь ОСОБА_20 автомобілю LEXUS LX570 УНІВЕРСАЛ-В, 2011 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_13 , який належав ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_19 , виданого 28.03.2019 ТСЦ 6341.

Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_25 ринкова вартість автомобілю LEXUS LX570, 2011 року випуску станом на 04.07.2021 становить 1 320 950,00 грн.

31.10.2019 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за спільні кошти придбаний легковий автомобіль FORD F150 ПІКАП-В, 2017 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_8 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_9 оформлений на ОСОБА_4 .

Із наданого на виконання ухвали суду про витребування доказів примірника договору купівлі-продажу транспортного засобу №6531/19/000862 від 15.11.2019 вбачається, що його укладено між ПП «ІМЕКС ГРУПП», яке діяло від імені ОСОБА_4 на підставі договору комісії №6531/19/000862 від 15.11.2019 За зазначеним договором купівлі-продажу ПП «ІМЕКС ГРУП» передав право власності на автомобіль FORD F150 ПІКАП-В, 2017 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 на користь ОСОБА_6 за ціною 34 876,24 грн.

На виконання ухвали суду листом від 12 серпня 2022 року за вих. №31/26- 4669 Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в м. Києві надані договір купівлі-продажу №6200/20/0015085 від 09.09.2020 з додатками та договір комісії №6200/20/015085 від 09.09.2020 з додатками, які підтверджують, що власником автомобілю FORD F150 ПІКАП-В, 2017 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 на даний час є ОСОБА_26 .

Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_25 ринкова вартість автомобілю FORD F150, 2017 року випуску станом на 15.11.2019 становить 683 795,00 грн.

25.02.2020 позивачем за Договором купівлі-продажу, укладеним із ОСОБА_27 , набуто право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 вартістю 320 000,00 грн., що на день укладення договору становило грошовий еквівалент 40 000,00 дол. США, договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В., р.н. № 797.

Відповідно до Довідки щодо ймовірної вартості нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , складеної 18.08.2023 Фізичною особою підприємцем ОСОБА_24 на замовлення ОСОБА_4 , її вартість становить 1 335 400,00 грн.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 та відображає актуальну судову практику щодо розгляду справ про поділ майна подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, законом закріплено презумпцію рівності часток у праві спільної сумісної власності.

Сторони, за яким зареєстровано у правовстановлюючих документах право власності, не заперечували того, що спірне рухоме та нерухоме майно набуте під час перебування сторін у шлюбі та перебуває у спільній сумісній власності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України) та диспозитивності (ст. 13 ЦПК України).

Згідно зі ст. 13 ЦПК України принци диспозитивності полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (принцип змагальності).

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами доведено, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, а відповідачами не спростовано режим спільної сумісної власності спірного майна та презумпцію рівності часток кожного з подружжя у спільній сумісній власності.

При вирішенні питання щодо поділу майна подружжя, суд виходить з наступного.

Щодо визнання недійсним договору.

За вимогами частин першої, другої та четвертої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Аналіз наведених положень закону, які визначають порядок розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, дозволяє дійти висновку, що чоловік та дружина розпоряджаються цим майном за взаємною згодою, наявність якої презюмується при укладенні договорів одним з подружжя.

Відсутність згоди одного з подружжя може бути підставою для оспорення договору, укладеного іншим з подружжя.

Водночас пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

З аналізу зазначених норм закону в їх взаємозв`язку можна зробити висновок, що презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно. Тому укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Подібні правові висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20), відступивши від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), що закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди всіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи-контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 904/3315/18 наголошував на тому, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. №1388, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно - екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. Транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою згодою реєструються за однією із таких осіб (п.6 Порядку).

На зареєстровані у підрозділах Державтоінспекції транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки, що відповідають державному стандарту України (п.16 Порядку).

Пунктом 35 Порядку передбачено, що перереєстрація транспортних засобів на одного з подружжя проводиться на підставі їх спільної заяви, свідоцтва про реєстрацію і засвідчених у встановленому законом порядку копії свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя.

Підставою для перереєстрації транспортного засобу є також свідоцтво про реєстрацію та копії договору про поділ спільного майна подружжя, свідоцтво про право на спадщину або рішення суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу, міни, дарування, що засвідчені у встановленому законом порядку.

Згідно з ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень,створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лиш у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Відповідно до ст. 238 Цивільного кодексу України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, які він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

У відповідності до ч.1 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено законом або договором. У відповідності до ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно з ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Позиція норми міжнародного права була неодноразово підтверджена ЄСПЛ, наприклад справи «Федоренко про України», «Скретч проти Сполученого Королівства», «Рисовський проти України», «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Постановою Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року у справі №638/8669/18 викладена наступна правова позиція: згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в іншій формі. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Також у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що справедливість одна із засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальних вимірив права. Елементи права, зокрема, розмірність, рівність, мораль, об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 12 лютого 2002 року №3- рп/2002 зазначено, що власність гарантує не лише права власників, а й зобов`язує, покладає на них певні обов`язки. Саме про це йдеться у статтях 13 і 41 Конституції України, відповідно до яких використання власності не може завдавати шкоди людині, правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами.

Отже, саме законом може бути встановлений особливий порядок діяльності суб`єктів, об`єктам права власності і тільки закон може встановлювати щодо нього певні обмеження та покладати на таких суб`єктів додаткові обов`язки. Такі обмеження і обов`язки випливають як із законів, так і договору, що є категорією цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають із договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору.

Оспорюваний договір суперечить вище зазначеним положенням Конвенції про захист прав та основоположних свобод, Конституції України, Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України в частині рівного права кожного із подружжя на володіння і розпорядження спільним майном.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин має бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані із його недійсністю.

В порушення права власності позивача, відповідач ОСОБА_4 здійснив юридичне розпорядження майном, яке йому не належить, тобто здійснив відчуження належного позивачу майна, а саме 1/2 частини квартири, придбаної подружжям у шлюбі, без будь-яких повноважень на його відчуження, отже право на розпорядження спільним майном подружжя було реалізовано відповідачем ОСОБА_4 від імені позивача за відсутності її волі.

За таких обставин, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, а також приймаючи до уваги, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позовні вимоги в цій частині визнали, суд дійшов до висновку про наявність підстав для судового захисту прав позивача в обраний ним спосіб шляхом визнання недійсним з моменту укладення Іпотечний договір, що укладений 22 листопада 2019 року, визнання недійсним з моменту укладення Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, що укладений 22 листопада 2019 року, визнання недійсним з моменту укладення Договір про відступлення права за іпотечним договором, що укладений 02 грудня 2019 року визнання недійсним моменту укладення Договір про внесення змін до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що укладений 02 грудня 2019 року.

Щодо поділу нерухомого майна, а саме квартири.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України.

Згідно з ч. 1-3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За змістом ч. 2-3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільних прав є визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини щодо правового режиму спірного майна (спільна сумісна власність подружжя), рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності, а також відсутність обставин, які перешкоджають здійсненню поділу майна подружжя в обраний позивачем спосіб, а також приймаючи до уваги, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позовні вимоги в цій частині визнали, суд дійшов до висновку про наявність підстав для судового захисту прав позивача в обраний ним спосіб шляхом визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя, поділу спірного майна в рівних частинах між сторонами по 1/2 частці спірної квартири з одночасним припинення права спільної сумісної власності.

Щодо стягнення грошової компенсації.

У справі, що розглядається, встановлено, що автомобілі LEXUS LX570 УНІВЕРСАЛ-В, 2011 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , FORD F150 ПІКАП-В, 2017 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , LEXUS NX200T УНІВЕРСАЛ-В, 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , LEXUS NX200T УНІВЕРСАЛ-В, 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_4 , були набуті у спільну сумісну власність подружжя. Відповідач ОСОБА_4 відчужив зазначені автомобілі, які перебував у спільній сумісній власності сторін, третій особі на підставі договорів. Доказів того, що відповідач ОСОБА_4 отримав згоду від позивача на розпорядження майном, а також доказів того, що відповідач сплатив позивачу половину вартості спірного автомобіля, стороною відповідача не надано.

Загальними засадами цивільного законодавства є, в тому числі, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України).

У випадку поділу між подружжям неподільної речі виплата одному з подружжя компенсації його частки у майні здійснюється за дійсною (ринковою) вартістю цього майна на час розгляду справи, а у разі неможливості її встановлення визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно, оскільки присудження одному з подружжя компенсації його частки у майні за ціною, нижчою ніж ринкова вартість цього майна, є порушенням права одного з подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц).

З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позовні вимоги в цій частині визнали, суд дійшов висновку, що в такому випадку позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірних транспортних засіб.

Визначаючи розмір грошової компенсації, судом враховано правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, відповідно до якого виплата одному з подружжя компенсації його частки у майні здійснюється за дійсною (ринковою) вартістю цього майна на час розгляду справи.

За таких обставин, виходячи із вартості автомобілів LEXUS LX570 УНІВЕРСАЛ-В, 2011 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , FORD F150 ПІКАП-В, 2017 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , LEXUS NX200T УНІВЕРСАЛ-В, 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , LEXUS NX200T УНІВЕРСАЛ-В, 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_4 , згідно з довідки від 12.02.2024 ФОП ОСОБА_24 , з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація половини вартості автомобілів, а саме 2 032 340,00 грн.

Одночасно на підставі ч.12 ст. 265 ЦПК України позивач просить суд, одночасно здійснити зарахування такої суми компенсації в рахунок вартості 1/2 частки відповідач ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 , вимоги про визнання право власності на яку, заявлені відповідачем ОСОБА_4 в об`єднаній цивільній справі.

За таких обставин за позивачем підлягає визнанню право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 із одночасним припиненням права спільної сумісної власності на неї подружжя. 2.8.

Відповідно до Довідки щодо ймовірної вартості нерухомого майна від 18.03.2023, а саме квартири АДРЕСА_2 , складеної 18.08.2023 Фізичною особою підприємцем ОСОБА_24 , її вартість становить 1 335 400,00 грн.

Отже, вартість на яку припадає 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 становить: 1 335 400,00 грн. : 2 = 667 700,00 грн.

Враховуючи викладене, сума грошової компенсації, що підлягає стягненню із відповідача ОСОБА_4 на користь позивача, має бути зменшена на вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , та становити 1 364 640,00 грн.

Щодо зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 .

Суд дійшов висновку про залишення його без розгляду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 надав до суду заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_4 . Зустрічний позов ОСОБА_4 дублює первісний позов у часті позовних вимог щодо поділу спільного майна подружжя, а саме квартири.

Так, відповідач ОСОБА_4 визнав вимогу первісного позову, суд вважає, що зустрічний позов втратив свій предмет, оскільки вимоги були пов`язані з первісним позовом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 3 ст. 206 ЦПК України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Таким чином, суд відповідно до ч.3 статті 206 ЦПК України закриває провадження за зустрічний позовом, оскільки позивач за зустрічним позовом визнав вимогу первісного позову, що є предметом зустрічним позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку із викладеним, враховуючи, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 визнали позовні вимоги повністю, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% від суми судового збору за подання позову, та стягнути з відповідачів на користь позивача 50% від суми судового збору за подання цього позову, а також покласти судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 206, 259, 263-265, 267-268, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, визнання недійсними договорів - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 07 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкові №1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис №138, залишивши ОСОБА_3 прізвище « ОСОБА_7 ».

Визнати недійсним з моменту укладення Іпотечний договір, що укладений 22 листопада 2019 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 22.11.2019, зареєстрований в реєстрі за номером 3477 від 22.11.2019.

Визнати недійсним з моменту укладення Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, що укладений 22 листопада 2019 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 22.11.2019, зареєстрований в реєстрі за номером 3479 від 22.11.2019.

Визнати недійсним з моменту укладення Договір про відступлення права за іпотечним договором, що укладений 02 грудня 2019 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 02.12.2019, зареєстрований в реєстрі за номером 3580 від 02.12.2019.

Визнати недійсним моменту укладення Договір про внесення змін до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що укладений 02 грудня 2019 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 02.12.2019, зареєстрований в реєстрі за номером 3582 від 02.12.2019.

Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на нерухоме майне, а саме 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 48,9 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

В порядку поділу спільного майна подружжя припинити право спільної сумісної власності та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 48,9 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

В порядку поділу спільного майна подружжя, в рахунок зменшення суми грошової компенсації, яка підлягає стягненню із ОСОБА_4 , припинити право спільної сумісної власності та визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на квартиру однокімнатну АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 24162122, загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 21.6 кв.м.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_4 в рахунок грошової компенсації на користь ОСОБА_3 1/2 частини вартості (ціни) автомобілів LEXUS LX570 УНІВЕРСАЛ-В, 2011 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , FORD F150 ПІКАП-В, Документ сформований в системі «Електронний суд» 16.05.2025 57 2017 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , LEXUS NX200T УНІВЕРСАЛ-В, 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , LEXUS NX200T УНІВЕРСАЛ-В, 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_4 , у загальному розмірі 1 058 250,00 грн. (один мільйон п`ятдесят вісім тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 коп.).

Провадження за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя закрити на підставі ч. 3 ст. 206 ЦПК України.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 5253,80 грн. (п`ять тисяч двісті п`тядесят три гривні 80 копійок).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 840,80 грн.(вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1681,60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня 60 копійок).

Зобов`язати ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ КАЗНАЧЕЙСЬКОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ У ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (адреса: Україна, 61166, Харківська обл., місто Харків, вул. Євгенія Єніна, будинок 18, ) повернути ОСОБА_3 з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого за квитанцією № 0.0.6 від 03.08.2020 року на суму 12191,60 грн, у розмірі 4834,60 грн. (чотири тисячі вісімсот тридцять чотири гривні 60 копійок).

Зобов`язати ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ КАЗНАЧЕЙСЬКОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ У ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (адреса: Україна, 61166, Харківська обл., місто Харків, вул. Євгенія Єніна, будинок 18, ) повернути ОСОБА_3 з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого за квитанцією № 0.0..1 від 26.10.2020 року на суму 2520,00 грн, у розмірі 1260,00 грн. (одна тисяча двісті шістдесят гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_20

відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_21

відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_22

відповідач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_23

третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, адреса 61165, м. Харків, вул. Євгенія Єніна, 4-а, оф. 21.

Суддя О.В. Шишкін