справа № 754/1492/25 головуючий у суді І інстанції Панченко О.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Панченко О.М., у м. Києві, повний тест рішення виготовлено 13 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Начальника відділу організації розгляду звернень та запитів управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів офісу Генерального прокурора України Стойко Вікторії про стягнення моральної шкоди заподіяної особі незаконними рішеннями прокуратури, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до начальника відділу організації розгляду звернень та запитів управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів офісу Генерального прокурора України Стойко В., в якому просив суд відшкодувати моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. за кожне його звернення, яких було п`ять, усього 150 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 вважає дії відповідача незаконними щодо його звернень. Відповідач вимагає підписати електронні звернення. Відповідно до вимог ст. 15 ЗУ «Про звернення громадян» відповідь громадянину на його звернення підписує керівник органу, а це Генеральний прокурор; він має право отримати відповідь по суті його звернення від особи до якої він звернувся, вважає, що відповідач присвоїла повноваження чужої особи. Усі звернення позивача відповідач повертає, тому що вони без підпису, у деяких відповідях відсутня дата його звернень. Відповідач у своїх відповідях пише, що після усунення недоліків можливе повторне звернення, однак він вважає, що конкретні недоліки у відповіді відповідачем не вказані, а усі вимоги ст. 40 КУ та ст.5 ЗУ «Про звернення» він виконав. Щодо нанесення йому маральної шкоди, вважає, що порушені норми діючого законодавства щодо нього та просить врахувати, що моральну шкоду сприймає беззахисний інвалід армії 2 групи більш болюче ніж людина, яка не має інвалідності; від беззаконня відповідача страждає не тільки він, а й його родина. Вважає, що його моральна шкода виявляється у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з інвалідністю; душевних стражданнях, приниження його честі та гідності. Також просить суд врахувати у рішенні суду - характер та обсяг заподіяних моральних і фізичних страждань; стан здоров`я потерпілого; істотність у його житті.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на аналогічні обставини викладені ним у позовній заяві та вказує, що суд першої інстанції жодним чином не мотивував своє рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивачем подано до Офісу Генерального прокурора на електронну адресу п`ять звернень, які датуються: 30 січня 2024 року; 08 лютого 2024 року; 08 лютого 2024 року; 13 лютого 2024 року та 14 лютого 2024 року.

На вищезазначені звернення позивача начальником відділу організації розгляду звернень та запитів управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів Офісу Генерального прокурора Вікторією Стойко було надано відповіді від 02.02.2024 № 27/2-16ВИХ-24, від 02.02.2024 № 27/2-16ВИХ-24, від 09.02.2024 №27/2-176ВМХ-24, від 15.02.2024 №27/2-242ВИХ-24, від 15.02.2024 №27/2-243ВИХ-24 в яких зазначено, що скарги ОСОБА_1 надійшли до Офісу Генерального прокурора електронною поштою, оформлені без дотримання вимог статей 5, 7 ЗУ «Про звернення громадян» ( не підписані автором, не вказано дати, місця проживання ) та не викладено суті порушеного питання і не наведено достатніх даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення, повертає їх без розгляду.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що доказів, на обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 не надано, а саме не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідача.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних і земельних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної влади, що мають статус юридичної особи, в яких працюють посадові або службові особи.

Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди), що мають статус юридичної особи, в яких працюють посадові або службові особи.

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).

В справі що переглядається, встановлено, що Соляник В.В. відповідачем по справі визначив Начальника відділу організації розгляду звернень та запитів управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів офісу Генерального прокурора України Стойко Вікторію.

Відповідно до частини 1 статті 1 та статті 4 Закону України «Про прокуратуру» Прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом.

Начальник відділу організації розгляду звернень та запитів управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів офісу Генерального прокурора України Стойко Вікторія, як співробітник офісу Генерального прокурора України, яка виконувала свої обов`язки відповідно до наданих законодавством повноважень, не несе відповідальності за завдані майнові збитки чи моральну шкоду. Такі збитки відповідно до законодавства компенсуються за рахунок державного бюджету офісу Генерального прокурора України, що має статус юридичної особи, в якій працює службова особа.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в його задоволенні.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати від 20 жовтня 2021 року в справі № 509/3995/15 (провадження № 61-7070св20) зазначено, що «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача».

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункт 41).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (Провадження № 12-31гс22).

Як вбачається з матеріалів справи клопотань від позивача про залучення співвідповідача чи заміну первісного відповідача - належним відповідачем до суду першої інстанції подано не було.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки в такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права особи, не залученої до участі у справі як відповідача, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції по суті дійшов вірного висновку про відсутність підстав до задоволення позову, однак виходив при цьому з невірних мотивів, допустивши невідповідність висновків суду обставинам справи, що в силу вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до зміни рішення в мотивувальній частині.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2025 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 17 жовтня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.