ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8411/25 Справа № 199/2479/25 Суддя у 1-й інстанції - Кошля А. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Дніпро справу, що виникла з сімейних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 18 червня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Кошля А.О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У лютому 2025року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом проти ОСОБА_2 про звільнення її від сплати заборгованості по аліментах на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка станом на 01 лютого 2025року становить 60 023,50грн.

Існування таких вимог позивачка пов`язувала із тим, що на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2022року у справі № 199/7768/20 з неї стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 19 листопада 2020року та до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01 лютого 2025року в неї наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 60 023,50грн.

Вказувала, що така заборгованість виникла у зв`язку із обставинами, що мають істотне значення, зокрема, у зв`язку із народженням нею іншої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та перебуванням у відпустці по вагітності та пологах та у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Позивачка вважала, що зазначені нею обставини мають істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України та є підставою для звільнення її від сплати заборгованості за аліментами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 18 червня 2025року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що народження іншої дитини та перебування у декретній відпустці самі по собі не можуть бути обставинами, що мають істотне значення для справи, та не є підставою для звільнення позивачки від сплати заборгованості по аліментах в розумінні частини другої статті 197 СК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

05 липня 2025року ОСОБА_1 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 18 червня 2025року.

В апеляційній скарзі заявниця не погодилася з висновками суду та висловила вимогу про скасування рішення та задоволення позову.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявниці полягає у тому, що перебування у декретній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами є суттєвою підставою, що має істотне значення та дає право на звільнення від сплати заборгованості по аліментах в розмірі 60 023,50грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2025року витребувано з Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра цивільну справу; та 18 липня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 18 червня 2025року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2025року справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Учасники справи у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання Федеративна Республіка Німеччина.

ІНФОРМАЦІЯ_4 в ОСОБА_5 народився ОСОБА_4 , батьками якого записано ОСОБА_1 та ОСОБА_6 /а.с.17/.

Згідно відповіді Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07 березня 2025року № 21612, яка адресована ОСОБА_2 встановлено, що боржник у виконавчому провадженні № 69145639 ОСОБА_1 отримувала дохід за період з листопада 2020року по грудень 2020року в ТОВ НВП «Кіатон», з січня 2021року по червень 2022року у ФОП ОСОБА_7 . Заборгованість по аліментах визначена на підставі ч.1 ст. 195 СК України, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник одержував. Інформація про доходи боржника за період з липня 2022року по грудень 2024року не знайдено. Заборгованість по аліментах за цей період визначено на підставі ч.2 ст. 195 СК України /а.с.37/.

Згідно наданих позивачкою копій наказів від 31 травня 2022року № 05-к ФОП ОСОБА_7 «Про надання відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами» ОСОБА_1 з 31 травня 2022року по 03 жовтня 2022року включно та № 06-к «Про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку», яким ОСОБА_1 надано відпустку з 04 жовтня 2022року по 31 травня 2025року /а.с.13,14/.

Листом від 05 червня 2025року № 82522 Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив, що заборгованість позивачки зі сплати аліментів станом на момент досягнення дитиною повноліття у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 , з урахуванням часткової сплати, становить 41 633,22грн. Розрахунок здійснювався за отриманою інформацію про доходи та на підставі ч.2 ст. 195 СК України /а.с.72/.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що наведені в позові обставини не підтверджені відповідними доказами та не можуть слугувати підставами для звільнення позивачки від сплати заборгованості по аліментах.

Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022року у справі № 381/1553/19-ц та у постанові Верховного Суду від 30 березня 2023року у справі № 509/5304/20.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилалась на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла у зв`язку із обставинами, що мають істотне значення, зокрема, у зв`язку із народженням нею іншої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та перебуванням у відпустці по вагітності та пологах та у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 69145639 вбачається, що позивачкою здійснювалась сплата аліментів частково, розмір аліментів та їх заборгованість розраховувалися державним виконавцем з дотриманням норм чинного законодавства.

Встановивши, що обставини, на які посилалася позивачка у позовній заяві не можуть бути підставою для звільнення її від сплати заборгованості по аліментах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що перебування у декретній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами є суттєвою підставою, що має істотне значення та дає право на звільнення від сплати заборгованості по аліментах, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні.

Апеляційний суд наголошує, що не є підставою для звільнення позивачки від сплати заборгованості по аліментах народження у позивачки іншої дитини, відсутність доходів, оскільки вказані обставини не є такими, що мають істотне значення.

Так, згідно із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 лютого 2021року у справі № 125/2525/18, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Крім того, звільнення позивачки від сплати заборгованості по аліментах не відповідає інтересам дитини, які мають бути враховані судом в першу чергу з тим, щоб забезпечити їй належні умови життя та є правом, а не обов`язком суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що державний виконавець не вірно визначив розмір заборгованості по аліментам за період з травня 2022року по лютий 2025року, виходячи із середньої заробітної плати працівника для відповідної місцевості, є безпідставними, оскільки позивачка у передбаченому законом порядку не оскаржувала дії державного виконавця щодо складання розрахунку заборгованості по аліментах, таких даних матеріали справи не містять.

Тож за наведених умов, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивачка надала пояснення та докази щодо обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 18 червня 2025року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 жовтня 2025року.

Судді: