Справа № 344/577/24
Провадження № 22-ц/4808/860/25
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів - Баркова В.М., Максюти І.О.

за участю секретаря - Гудяк Х.М.

учасники справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Кіндратишин Л.Р.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про стягнення належних працівникові сум при звільненні,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеними з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про стягнення належних працівникові сум при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до рішення Наглядової Ради Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» від 25.05.2022 протокол №25/05-2022, його з 23 червня 2022 року обрано до складу правління товариства на посаду фінансового директора.

23 червня 2022 року між ним та АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» укладено контракт на підставі якого виникли трудові відносини.

Відповідно до п. 9 додатку до вказаного контракту працівнику можуть сплачуватись інші місячні премії ( заохочення) за рішенням Наглядової ради товариства.

12 травня 2023 року за рішенням Наглядової ради товариства, протокол №12/05-2023 вирішено виплатити Голові та членам Правління товариства премію (заохочення за перші чотири місяці 2023 року, в тому числі фінансовому директору - 1 242 240 грн. Премію виплачено згідно з наказом голови Правління від 18 травня 2023 №80-ОП.

Наказом товариства від 20 жовтня 2023 року №1 886-к/тр, на підставі рішення Наглядової ради товариства його звільнено з роботи на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП (дострокове розірвання договору з ініціативи власника) .

Зазначеним наказом відповідно до ст. 44 КЗпП, передбачено виплату позивачеві вихідної допомоги в розмірі шести середньомісячних заробітних плат та компенсацію за 56 календарних днів невикористаної основної відпустки.

Згідно розрахункового листа йому нараховано 1 332 374, 36 грн, з яких: 916 806 грн вихідна допомога; 275 199,68 грн - компенсація за невикористані дні відпустки ( 56 днів); 25 000 грн - посадовий оклад; 162,25 грн - індексація зарплати за жовтень 2023 року; 115 206,42 грн - відпускні.

Однак в день звільнення 20 жовтня 2023 року відповідач не провів з ним повного розрахунку, оскільки розрахунок проведено неправильно. Так при розрахунку вихідної допомоги відповідачем не враховано приписи підпункту «є» п. 1 розділу І Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 за №100.

Відповідачем при розрахунку компенсації не були враховані невикористані додаткові відпустки як батьку двох дітей віком до 15 років за 2021 - 2023 роки в кількості 30 днів, що передбачено ст. 19 Закону України «Про відпустки».

На час звернення позивача до суду вказані суми не виплачені позивачу, чим порушуються його права і відповідно до вимог ст.117 КЗпП України відповідач зобов`язаний виплати йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку, але не більше як за шість місяців.

З урахуванням збільшених позовних вимог від 15 липня 2024 року просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість, що виникла в результаті невиплат на момент звільнення належних працівнику сум, які складаються із 814 624,80 грн невиплаченої вихідної допомоги, 159 636,54 грн невиплаченої компенсації за невикористані відпустки, та середній заробіток за весь час затримки розрахунку але не більше як за шість місяців в сумі 1 705 197 грн, судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2025 року у позові ОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про стягнення належних працівникові сум при звільненні відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2025 року та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, с тягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заборгованість відповідача, яка виникла у зв`язку з невиплатою належних йому сум вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку від підприємства підтверджується висновком експерта від 12.07.2024 № СЕ-19/120-24/7790-ЕК та складає 2 679 461,34 грн (визначена вже з урахуванням всіх утриманих податків та зборів).

Оскільки на час звернення до суду з позовом відповідач не сплатив суми належні позивачу при звільненні, з відповідача підлягає стягненню сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за 6 місяців, тобто по 20.04.2024 року - 130 робочих днів.

Скаржник посилається на те, що відповідач не врахував премію у розмірі 1 242 240, 00 грн при обчислені розміру вихідної допомоги та компенсації за невикористані відпустки, що не відповідає Порядку обчислення середньої заробітної платити, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Згідно підпункту є п.1 розділу І вказаного Порядку порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках виплати вихідної допомоги. Відповідно до п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Перелік виплат, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати врегульовано Розділом ІІІ Порядку. У п. 3 Порядку № 100 вказано, що премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані.

Тобто, трактування премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період стосуються всіх видів премій (одноразові, системні, за певні періоди та інші), а у підпункті «г» пункту 4 - премії за результатами щорічного оцінювання службової діяльності, за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності) - чітко наведено перелік видів премій, які не включаються в обрахунок середньої заробітної плати.

Звертає увагу суду на те, що у підпункті «г» пункту 4 Постанови №100 не вказано, що одноразові виплати (премії, заохочення) за певних умов, які, з огляду на відсутність будь-якої деталізації, не характеризуються постійним характером та систематичністю є підставою для не включення даної премії в розрахунок середньої заробітної плати.

Зазначає, що у розумінні норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», сума премії відповідно до рішення Наглядової Ради від 12.05.2023 року є базою для нарахування страхових внесків, а отже, є складовою заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до постанови КМУ від 22.12.2010 року № 1170 «Про затвердження переліку видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вказано вичерпний перелік виплат з яких не стягується ЄСВ і ці виплати відносяться до підпунктів а,б,в,д,е,є,ж,з,и,і,ї,й,к,л,о п.4 розділу ІІІ Постанови КМУ № 100.

Вважає, що КМУ у своїй постанові № 1170 надав перелік виплат одноразового характеру, які не входять до основної та додаткової заробітної плати (премії, заохочення), з яких не сплачується підприємством ЄСВ, що відповідає додатку 2 Колективного договору АТ «Волиньгаз».

Звертає увагу суду, що у даному переліку вказаний вичерпний перелік одноразових виплат в розширеному стані без застосування продовження «тощо» застосованого у підпунктах пункту 4 розділу ІІІ постанови КМУ № 100. За вказаних вище обставин, висновки суду із посиланням на умови контракту (строкового трудового договору) на те, що виплачена позивачу у травні 2023 року премія у розмірі 1 242 000 грн за перші чотири місяці роботи 2023 року (січень-квітень 2023 року) не відповідає критеріям премії за певний період, встановленим додатком до контракту і є іншим одноразовим місячним заохоченням (премією) суперечать положенням абз. 3 п. 3 Порядку № 100.

Пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 100 містить загальне правило, що саме включається у розрахунок, а п. 4 Порядку № 100 містить загальне правило, що не включається у розрахунок. Згідно абз. 3 п. 3 Порядку № 100 суми премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період.

Пункт 7 розділу IV Порядку № 100 передбачає порядок розрахунку виплат для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки (за останні перед наданням відпустки 12 місяців), а пункт 8 Порядку № 100 передбачає порядок розрахунку виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за два останні місяці роботи. При цьому для визначення вказаних сум в обох випадках використовується заробітна плата обрахована з урахуванням п. 3 розділу ІІІ Порядку № 100.

Вважає, що посилання суду на те, що для визначення вихідної допомоги не може бути врахована премія, яка нарахована та виплачена у травні 2023 року за наслідками роботи за січень-квітень 2023 року, суперечить положенням п. 2, 3, 8 Порядку № 100.

Суд невірно застосував норми абз. 3 п. 3 розділу ІІІ Порядку № 100 та не врахував, що премія, яка виплачена в травні 2023 року за чотири місяці роботи 2023 року має бути включена до обрахунку середньої заробітної плати наступних чотирьох місяців із травня 2023 року, а саме до травня, червня, липня та серпня 2023 року.

Вважає необґрунтованими висновки суду, що виплачена позивачу у травні 2023 року премія не повинна включатись для визначення середнього заробітку для обчислення вихідної допомоги та компенсації за затримку розрахунку при звільненні із посиланням на одноразовість виплати за пп. «б» п. 4 Порядку № 100. Такий висновок не ґрунтуються на доказах у справі, вимогах матеріального права, суперечать самому п/п. «б» п. 4 Порядку № 100, який під одноразовими виплатами передбачає матеріальну допомогу, компенсацію за невикористану відпустку, матеріальну допомогу, допомогу працівникам, які виходять на пенсію, вихідну допомогу тощо.

Скаржник посилається на те, що за період його трудових відносин з відповідачем він мав право на додаткову оплачувану відпустку тривалістю 30 календарних днів, оскільки має двох дітей віком до 15 років, однак нею не скористався. При звільненні його з роботи на підставі п.5 ст.41 КЗпП України, відповідач зобов`язаний був здійснити виплату грошової компенсації за всі не використані ним дні додаткової відпустки, як працівнику, який має дітей, однак такої виплати не здійснив. Суд безпідставно не взяв до уваги його розрахунок розміру компенсації за невикористану відпустку на дітей.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Вважає, що ним доведено, що відповідач не провів з ним при звільненні остаточного розрахунку, а тому є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Волиньгаз» зазначив, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування судового рішення. АТ «Волиньгаз» в день звільнення ОСОБА_1 з роботи з посади фінансового директора повністю проведено визначений законодавством України та умовами ,укладеного із позивачем трудового договору розрахунок. Всі розрахунки проводились з урахуванням діючого на той час на підприємстві колективного договору та положення про оплату праці.

Правильним є висновок суду, що заохочувальна виплата у виді премії може застосовуватися роботодавцем до працівника, так і не застосовуватись і тому за своєю правовою природою заохочувальна премія не є гарантованою для працівника і може йому не нараховуватися.

Стосовно вимоги про стягнення вихідної допомоги при звільненні та обчисленні середньомісячного заробітку судом надано належну правову оцінку.

Позивачем не було надано відповідачу як роботодавцеві підтвердження того, що матері його дітей за 2021-2023 роки не надавалась соціальна відпустка на дітей чи її компенсація.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» - Каліщук В.П. проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що премія, яка була виплачена позивачу у травні у розмірі 1 242 240, 00 грн мала одноразовий характер, була певною одноразовою виплатою (премії, заохочення) за певних умов, які, з огляду на відсутність будь-якої деталізації, не характеризуються постійним характером та систематичністю, тому не підлягає врахуванню при обчисленні середнього заробітку та компенсації за невикористані відпустки.

Суд виходив з того, що оскільки позивачем належним чином не повідомлено відповідача як роботодавця про наявність підстав для додаткової соціальної відпустки працівникам, що мають двох і більше дітей віком до 15 років, а обов`язок оформлення таких документів лягає на працівника, а не на роботодавця, то відсутні підстави для виплати компенсації за додаткову соціальну відпустку за 2021, 2022, 2023 роки на підставі ст.19 Закону України «Про соціальні відпустки».

Суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 814 624,80 грн невиплаченої вихідної допомоги, 159 636,54 грн невиплаченої компенсації за невикористані відпустки, 1 705 197 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку не обгрунтовані та підстави для їх задоволення відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23 червня 2022 року між АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» та ОСОБА_1 , підписано контракт, за умовами якого ОСОБА_1 приймається (наймається) на роботу в товариство до складу Правління: членом Правління товариства на посаду фінансового директора відповідно до рішення Наглядової ради товариства від 25 травня 2022 року (протокол №25/05-2022).

Згідно п. 6.1 контракту за виконання обов`язків, передбачених контрактом, працівнику встановлюється щомісячна винагорода (посадовий оклад) у розмірі визначеному у додатку до цього контракту.

Додаткові виплати при виконанні працівником обов?язків передбачених цим контрактом встановлюються сторонами у додатку до цього контракту ( пункт 6.2 контракту).

Згідно пункту 6.3 контракту працівник може отримувати додаткову винагороду за результатами діяльності товариства за рік (річна премія). Розмір річної премії та умови її виплати визначаються в додатку до цього контракту.

Працівнику надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 24 календарних дні та інші додаткові відпустки, які передбачені діючим Колективним договором та чинним законодавством, в строки передбачені графіком відпусток ( п. 6.5. Контакту).

Контракт є укладеним з дати його підписання сторонами та діє з 01 липня 2022 року по 30.06.2025 року включно (пункт 7.1. контракту).

23.06. 2022 року між АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» в особі Голови Правління Короті М.І. та ОСОБА_1 , що обраний членом правління АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» за рішенням Наглядової ради товариства від 25.05.2022 ( протокол №25/05-2022) підписано додаток до контракту.

Відповідно до пункту 1 додатку до контракту за виконання обов`язків, передбачених контрактом, працівнику встановлено щомісячний посадовий оклад у розмірі 110 000 грн.

Відповідно до пункту 2 додатку до контракту сторони встановили, що в розмірі посадового окладу працівника вже враховані ті види матеріального заохочення, що відображають характер та інтенсивність роботи члена правління товариства (режим роботи, виконувані функції, робоче навантаження, минулі досягнення, відпрацьований стаж, професійну майстерність тощо), і в подальшому не можуть бути додатково нараховані (виплачені) працівнику (п. 2 додатку до контракту).

За пунктами 3-8 додатку до контракту сторони узгодили порядок та строк виплати річної премії, розмір якої згідно пункту 5 додатку сторонами визначено у 440 000 грн, що складає 100 % всього розміру річної премії.

Згідно пункту 9 додатку до контракту сторонами визначено, що працівнику можуть сплачуватись інші місячні премії (заохочення) за рішенням наглядової ради товариства.

12 травня 2023 року наглядовою радою АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» затверджено протокол №12/05-2023 (заочне голосування) за змістом якого, зокрема, по другому питанню порядку денного «Про виплату Голові та членам Правління Товариства премії (заохочення)» вирішено виплатити голові та членам правління товариства премію (заохочення) за перші чотири місяці 2023 року, зокрема, директору фінансовому розмірі 1 242 240,00 грн.

Наказом №1 889-к/тр (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 20 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звільнено з 20 жовтня 2023 року згідно п. 5 ст. 41 КЗпП України. Доручено виплатити працівнику компенсацію за 56 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та вихідну допомогу в розмірі шестимісячного середнього заробітку.

Згідно із повідомленням про нараховані та виплачені суми за жовтень 2023 року на виконання наказу №1 889-к/тр (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 20 жовтня 2023 року позивачу нараховано -1 332 374,36 грн:

оклад 1-20 жовтня 2023 року (5 днів, 40 годин) - 25 000 грн;

оплата відпустки 6-19 жовтня 2023 року (14 днів) - 115 206,42 грн;

індексація заплати 1-20 жовтня 2023 року - 162, 26 грн;

вихідна допомога 20 жовтня 2023 року (132 дні) - 916 806 грн;

компенсація відпустки 20 жовтня 2023 року (56 днів) - 275 199,68 грн.

Виплачено 1 068 368,68 грн

За відомостями про перерахування заробітної плати АТ «Волиньгаз» №2544 від 20 жовтня 2023 року згідно розрахункової відомості №1024 від 20.10.2023 кошти в сумі 960 916,58 грн перераховано ОСОБА_1 та здійснено інші виплати (заробітну плату 13.10.2023 - 91 589,10 грн, 20.10.2023 - 15 863 грн.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною третьою статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Відповідно до статті 44 КЗпП України визначено, що у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Згідно зі статтею 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

За статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входять основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що відповідач не виплатив йому належні суми вихідної допомоги та компенсації за невикористані відпустки, оскільки обчисленні середньої заробітної плати, не врахував виплачену позивачу премію у розмірі 1 242 240,00 грн, та не сплатив компенсацію за 30 днів невикористаної відпустки як батьку двох дітей віком до 15 років за 2021-2023 роки, що передбачено ст.19 Закону України «Про відпустки».

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 760/1125/20-ц (провадження № 61-12476сво21), зазначено: «за нормами трудового права премії виплачуються працівникові як заохочувальна, а також як обов`язкова складова частини заробітної плати (виробнича премія). Питання преміювання практично не входить до сфери державного регулювання оплати праці, постаючи як предмет локальної (положення про преміювання, інші локальні акти) та договірної (колективні договори та угоди, конкретні трудові договори) регламентації. Будучи складовими структури заробітної плати, заохочувальні та виробничі премії відрізняються за підставами нарахування й виплати. У тому разі, якщо премія виплачується як заохочення за плідну працю або інші досягнення працівника в роботі, тоді її нарахування і виплата повністю залежить від оцінки праці та волі роботодавця. Заохочувальна виплата у виді премії може застосовуватися роботодавцем до працівника, а може і не застосовуватися, і тому за своєю правовою природою заохочувальна премія не є гарантованою для працівника і може йому не нараховуватися роботодавцем».

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок) передбачено, що для обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Перелік виплат, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати, врегульовано розділом ІІІ Порядку.

Відповідно до пункту 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); о) грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків.

З огляду на наведене за змістом Порядку премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані (за механізмом, визначеним абзацом третім пункту 3 Порядку).

Судом встановлено, що згідно з контрактом, укладеним 23 червня 2022 року між АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» в особі голови правління та ОСОБА_1 як членом правління товариства, і додатком до контракту за виконання обов`язків, передбачених контрактом, працівнику ОСОБА_1 встановлено щомісячний посадовий оклад у розмірі 110 000,00 грн, куди включено ті види матеріального заохочення, що відображають характер та інтенсивність його роботи (режим роботи, виконувані функції, робоче навантаження, минулі досягнення, відпрацьований стаж, професійну майстерність тощо), визначено розмір річної премії працівника у 480 000,00 грн, що складає 100 % всього розміру річної премії.

У пункті 9 додатка до контракту сторони погодили, що працівнику можуть сплачуватись інші премії (заохочення) за рішенням Наглядової ради товариства.

Тобто, у пункті 9 додатка до контракту сторони передбачено саме одноразові виплати (премії, заохочення), що мають разовий характер, застосовуються як захід заохочення працівника та не характеризуються постійним характером та систематичністю.

Судом встановлено, що у травні 2023 року відповідачем виплачено позивачу премію у розмірі 1 242 240,00 грн на підставі рішення наглядової ради АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» від 12 травня 2023 рок, протокол №12/05-2023 (заочне голосування ).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 04 червня 2025 року у справі №344/17183/23 зроблено висновок, що «у пункті 9 додатка до контракту передбачено сааме одноразові виплати (премії, заохочення), що мають разовий характер, застосовуються як захід заохочення працівника та не характеризуються постійним характером та систематичністю. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що премія у розмірі 1 242 240, 00 грн, яка виплачена Особа І на підставі рішення Наглядової ради АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» від 12 травня 2023 року №12/05-2023, відноситься до передбачених підпунктами «б», «о» пункту 4 Порядку №100 одноразових виплат (перелік яких не є вичерпаним), тобто витрат роботодавця, що не включаються для обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки та вихідної допомоги при проведені розрахунків при звільнення із позивачем».

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 червня 2025 року у справі № 344/17185/23 (провадження № 61-11511св24), від 04 червня 2025 року у справі №344/17183/23.

З урахуванням зазначеного, висновок суду першої інстанції про те, що премія в розмірі 1 242 240 грн, яка виплачена позивачу згідно рішення Наглядової ради АТ «Івано-Франківськгаз» №12/05-2023 від 12.05.2023 є одноразовою премією відповідає вимогам закону і встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги висновок експерта від 12 липня 2024 року № СЕ-19/120-24/7790-ЕК, оскільки у вказаному висновку при розрахунку вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку експертом враховано премію у розмірі 1 242 240, 00 грн. Як зазначено вище, вказана премія є одноразовою виплатою та не може враховуватися для обчислення середньої заробітної плати для вихідної допомоги та компенсації за невикористані відпустки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд невірно застосував норми абз. 3 п. 3, п.4 розділу ІІІ Порядку № 100 та не врахував, що премія, яка виплачена в травні 2023 року за чотири місяці роботи у розмірі 1 242 240,00 грн, має бути включена до обрахунку середньої заробітної плати для виплати вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку не заслуговують на увагу з огляду на викладене.

Посилання скаржника на ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на постанову КМУ від 22.12.2010 року № 1170 «Про затвердження переліку видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не заслуговує на увагу, оскільки Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, постанова КМУ від 22.12.2010 року № 1170 визначає перелік виплат, на які не нараховується єдиний соціальний внесок. Виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ України від 08 лютого 1995 року №100. Пунктом 4 Порядку передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо; о) грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків. Як зазначалося вище, премія у розмірі 1 242 240, 00 грн відноситься до передбачених підпунктами «б», «о» пункту 4 Порядку №100 одноразових виплат (перелік яких не є вичерпаним), тобто витрат роботодавця, що не включаються для обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки та вихідної допомоги при проведені розрахунків при звільнення із позивачем.

Що стосується вимог про виплату компенсації за 30 днів соціальної відпустки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 06 вересня 2014 року Серія НОМЕР_1 .

Позивач є батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей.

Відповідно до довідки Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника від 03.04.2024 року за №151 додаткову оплачувану відпустку ОСОБА_3 , яка працює у вказаному університеті по 30.06.2024 як матері двох дітей віком до 15 років у 2021, 2022, 2023 роках не надавалось.

Згідно довідки Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника №247 від 10.03.2025 про те, що ОСОБА_3 дійсно працює у вказаному університеті за основним місцем роботи по 31.08.2025 у додатковій оплачуваній відпустці як матір двох дітей віком до 15 років у 2021, 2022 та 2023 - не перебувала.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» встановлено такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); соціальні відпустки, зокрема, додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про відпустки» в редакції від 09.05.2021 року, одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.

Якщо працівник з якихось причин не скористався своїм правом на таку відпустку протягом року, він має право використати її, а в разі звільнення, незалежно від підстав, йому має бути виплачена компенсацію за всі невикористані дні відпусток, як це передбачено ст. 24 Закону України «Про відпустки».

Виходячи з аналізу ст.19 Закону України «Про відпустки» додатковою соціальною відпусткою може скористатися тільки один із батьків.

Роботодавцеві має бути наданий будь-який належним чином оформлений і засвідчений в установленому порядку документ, у якому підтверджується, що другому з батьків дітей не надавалася така соціальна відпустка.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Позивачем до позовної заяви було додано довідку Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаник від 20.03.2023 за №150 згідно якої ОСОБА_3 з дійсно працює у вказаному університеті додаткову оплачувану відпустку як матері двох дітей віком до 15 років у 2021- 2022 роках не надавалось,та довідку Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника від 01.06.2023 за №241 згідно якої ОСОБА_3 додаткова оплачувана відпустка як матері двох дітей віком до 15 років у 2023 роках не надавалась.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції для повного, всестороннього розгляду справи та для перевірки доводів апеляційної скарги були задоволенні клопотання представника скаржника ОСОБА_6 та витребувано у відповідача інформацію про те, коли були надані позивачем ОСОБА_1 АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» довідки Прикарпатського національного університету імені В.Стефаника від 20.03.23 року №150, від 01.06.2023 року №241, від 03.04.2024 року №151(які містяться в матеріалах справи) та чи були такі довідки зареєстровані в журналі вхідної кореспонденції, а також інформацію чи містять графіки відпусток працівників АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» за 2021, 2022, 2023 роки відомості про додаткову соціальну відпустку ОСОБА_1 , витяг (інформацію) з електронної системи кадрового обліку АТ «Волиньгаз» про належні ОСОБА_1 відпустки станом на 06 вересня 2023 року.

Було задоволено заяву позивача та долучено до матеріалів справи скриншот файлу про залишок відпусток.

Згідно інформації АТ «Волиньгаз», яка надана на виконання ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 09 вересня 2025 року, довідки Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаник від 20.03.2023 за №150, від 01.06.2023 року №241, від 03.04.2024 року №151 ОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» не надавались. За даними журналів реєстрації вхідної кореспонденції за 2023 -2024 роки відсутні записи про реєстрацію зазначених довідок та /або звернень ОСОБА_1 з приводу додаткової соціальної відпустки.

Згідно інформації АТ «Волиньгаз», яка надана на виконання ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року, товариство позбавлено можливості надати витяг (інформацію) з електронної системи кадрового обліку АТ «Волиньгаз», у зв`язку з припиненням з 29.02.2024 року строкового платного користування програмними продуктами, та відсутності у товаристві інформації, яка оброблялася за допомогою програмного продукту.

Відповідач надав копію особової картки працівника ОСОБА_1 , яка містить інформацію про основні відпустки позивача.

Колегія суддів враховує, що надана позивачем інформація про його відпустки станом на 01.09.2023 року не містить підпису відповідальної особи відділу кадрів, не містить назви джерела такої інформації. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість стороною відповідача надано особову картку працівника, яка містить інформацію лише про основні відпустки позивача, та містить підпис позивача 20.10.2023 року ( день його звільнення).

З урахуванням додаткових пояснень позивача і представника відповідача, досліджених в судовому засіданні вказаних вище доказів, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не надав суду належних, переконливих доказів того, що він до його звільнення та в день звільнення надавав відповідачу довідки про невикористання його дружиною соціальних відпусток та погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині.

Оскільки судом встановлено, що відповідач провів повний розрахунок з позивачем при його звільненні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість заявлених вимог позивача в цій частині.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду по доводам апеляційної скарги

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

І.О. Максюта