Справа № 936/1459/25
Провадження № 6/936/4/2025
14.10.2025 селище Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді Пелиха О.О., з участю секретаря судового засідання Іванової Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Свалявського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції Крижанівського Ярослава Івановича про надання дозволу примусового проникнення до житлового будинку та земельної ділянки,
Представник Свалявського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального Управління у судове засідання не з`явився.
Відповідно до ч.2 ст. 439 ЦПК України,розгляд подання, здійснювався без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що на виконанні у Свалявському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходяться зведене виконавче провадження ВП № 71193663 з примусового виконання виконавчих документів, а саме:
Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника-фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку з залученням працівників поліції, вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.
Згідно частини 2 статті 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше, як за вмотивованим рішенням суду. Однак, конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.
Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.
Невід`ємною засадою виконавчого провадження відповідно до пункту 2 частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" є обов`язковість виконання рішення суду, а згідно статті 18 вказаного закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим законом заходи щодо примусового виконання рішення суду.
Відповідно до статті 439 Цивільного процесуального кодексу України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" та процесуальних норм дає підстави для висновку про законодавче збалансування прав як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.
При цьому, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права. Судове рішення про надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника має бути вмотивованим, тобто суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.
Юридично важливою обставиною при розгляді подання виконавця про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для виконання судового рішення, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.
Окрім того, вирішуючи питання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника суд повинен встановити, що боржник повідомлений про наявність виконавчого провадження, отримати повідомлення про необхідність бути присутнім при проведенні виконавчих дій та встановити обставини створення перешкод у проведенні виконавчих дій.
Отже, зі змісту вказаних правових встановлено, що державний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.
Із матеріалів подання встановлено, що рішенням виконкому Воловецької селищної ради №3 від 19.06.2024 «Про недоцільність надання дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника право на користування яким має малолітня дитина» вирішено: « Надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , за якою зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є недоцільним.»
Згідно листа Воловецької селищної ради № 939 від 03.07.2024 адресованого Свалявському відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області, вбачається, що 12.06.2024 працівниками Служби у справах дітей Воловецької селищної ради та Центру надання соціальних послуг Воловецької селищної ради було здійснено виїзд обстеження за вище вказаною адресою. В ході обстеження та бесіди із сусідкою ОСОБА_6 було виявлено, що за вказаною адресою проживає малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (яка має право користування на нерухоме майно) та її батьки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також малолітня дитина ОСОБА_5 із своїми батьками більше, двох років не проживає за вказаною адресою.
19.06.2024 на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Воловецької селищної ради було розглянуто дане питання. Керуючись ч.2 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та ст. 176 Сімейного Кодексу України ..Комісією винесено рішення про недоцільність надання дозволу на реалізацію нерухомого майна яке знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .
Враховуючи наведене, матеріали подання не містять підтвердження щодо фактичного проживання боржника за вказаною адресою на момент звернення з поданням до суду, оскільки із вказаних документів вбачається, що акт обстеження було проведено у 2024 році, а також матеріали не містять підтвердження того, що надання доступу на примусове проникнення до житлового будинку не призведе до порушення прав малолітньої дитини боржника - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (яка має право користування на зазначене нерухоме майно) та інших користувачів будинку, дозвіл на проникнення до якого просить державний виконавець.
Статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в статті 81 Цивільного процесуального кодексу України.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Так, державний виконавець не навів доказів того, що боржник ОСОБА_1 , достеменно обізнаний про відкриття виконавчих проваджень та ухиляється від виконання судових рішень.
При цьому слід зазначити, що під поняттям ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
Державним виконавцем у поданні зазначено, що із виходом за адресою проживання боржника АДРЕСА_3 було встановлено, що боржник за зазначеною адресою відсутній, двері зачинені, про що був складений відповідний акт.
До того ж, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник ОСОБА_1 дійсно на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та перешкоджав вільному доступу державного виконавця до зазначеного житлового будинку та земельної ділянки, оскільки до матеріалів подання додано акт державного виконавця ще за 16.08.2023, тобто із моменту виходу державного виконавця за місцем реєстрації боржника минуло понад два роки.
Також державним виконавцем не подано належного обґрунтування необхідності проведення виконавчих дій із проникненням до житлового будинку та земельної ділянки.
На підставі викладеного, суд не знайшов підстав для задоволення подання про примусове проникнення до житлового будинку та земельної ділянки.
Керуючись ст. ст. 260, 439 Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження», суд,-
п о с т а н о в и в:
У задоволенні подання головного державного виконавця Свалявського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції Крижанівського Ярослава Івановича про надання дозволу примусового проникнення до житлового будинку та земельної ділянки, - відмовити.
Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Воловецький районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.
Суддя: Пелих О.О.