К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року місто Київ

справа № 755/17102/15

апеляційне провадження № 22-ц/824/14129/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Грегуля О.В. від 24 червня 2025 року у справі за заявою акціонерного товариства "РВС Банк" про заміну стягувача у справі № 755/17102/15, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство "Фідобанк", товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс", ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст обставин справи

У травні 2024 року АТ "РВС Банк" звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у справі.

Заява мотивована тим, що 22 серпня 2008 року між ВАТ "Ерсте Банк", правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк", та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0398/2/21986.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25 липня 2016 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ "Фідобанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 102 191, 54 доларів США, що еквівалентно 2 255 730 грн 88 коп.

28 лютого 2019 року між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "ФК "Паріс" укладено договір про відступлення прав вимоги, на підставі якого ТОВ "ФК "Паріс" набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0398/2/21986 від 22 серпня 2008 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 липня 2020 року замінено сторону (стягувача) виконавчого провадження з ПАТ "Фідобанк" на ТОВ "ФК "Паріс".

Постановою Київського апеляційного суду від 26 січня 2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 22 липня 2021 року, змінено заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 липня 2016 року в частині визначення розміру заборгованості та розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Паріс" заборгованість за кредитним договором в сумі 84 760,57 доларів США, що еквівалентно 1 870 967 грн 35 коп., та судовий збір в розмірі 3 030 грн 73 коп.

1 листопада 2021 року між ТОВ "ФК "Паріс" та АТ "РВС Банк" укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого АТ "РВС Банк" набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0398/2/21986 від 22 серпня 2008 року.

Посилаючись на викладене, заявник просив суд замінити у справі № 755/17102/15 сторону стягувача на його правонаступника АТ "РВС Банк".

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року заяву АТ "РВС Банк" задоволено. Замінено стягувача у справі № 755/17102/15 з ТОВ "ФК "Паріс" на його правонаступника АТ "РВС Банк".

Судове рішення мотивовано тим, що АТ "РВС Банк" набуло право вимоги до боржника на підставі договору про відступлення прав вимоги від 1 листопада 2021 року, а тому наявні підстав для заміни сторони стягувача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Скаржник зазначає, що судом неправильно застосовано положення статті 442 ЦПК України, що призвело до формального розгляду заяви без вирішення всіх питань, які були заявлені заявником. Формальність розгляду полягає в тому, що в ухвалі судом не зазначено в якому саме виконавчому провадженні здійснено заміну стягувача, як і не зазначено орган державної виконавчої служби та номер виконавчого провадження, не вирішено питання щодо видачі виконавчого листа. Судом не взято до уваги, що в матеріалах справи відсутня актуальна постанова про відкриття виконавчого провадження. Суд також не надав оцінку тому факту, що 22 жовтня 2021 року виконавче провадження було закінчено.

Зауважує, що у разі закінчення виконавчого провадження заміна сторони може здійснюватися лише за умови одночасного вирішення питання про його відновлення. За відсутності правових підстав для поновлення закінченого виконавчого провадження заявник має право вчиняти інші процесуальні дії, спрямовані на його відновлення, зокрема оскаржити постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу АТ "РВС Банк" зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Вказує, що за приписами діючого законодавства заміна стягувача є можливою до відкриття виконавчого провадження та після його закінчення, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року в справі № 911/3411/14 та постанові Верховного Суду від 26 червня 2023 року в справі № 2-436/23/12.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник АТ "РВС Банк" - Колісник Ю.І. в судовому засіданні в режимі відеоконференції проти апеляційної скарги заперечувала, просила ухвалу суду залишити без змін.

Представник ПАТ "Фідобанк" - Кібець Р.Р. не з`явився в судове засідання, однак надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність.

ТОВ "ФК "Паріс" в судове засідання не з`явилося, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялося належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25 липня 2016 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ "Фідобанк" заборгованість за кредитним договором № 014/0398/2/21986 від 22 серпня 2008 року в сумі 102 191, 54 доларів США, що еквівалентно 2 255 730 грн 88 коп.

28 лютого 2019 року між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "ФК "Паріс" укладено договір про відступлення прав вимоги, на підставі якого ТОВ "ФК "Паріс" набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0398/2/21986 від 22 серпня 2008 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 липня 2020 року замінено сторону (стягувача) виконавчого провадження з ПАТ "Фідобанк" на ТОВ "ФК "Паріс".

Постановою Київського апеляційного суду від 26 січня 2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 22 липня 2021 року, змінено заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 липня 2016 року в частині визначення розміру заборгованості та розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Паріс" заборгованість за кредитним договором в сумі 84 760,57 доларів США, що еквівалентно 1 870 967 грн 35 коп., та судовий збір в розмірі 3 030 грн 73 коп.

1 листопада 2021 року між ТОВ "ФК "Паріс" та АТ "РВС Банк" укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого АТ "РВС Банк" набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0398/2/21986 від 22 серпня 2008 року.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом (частина 2 статті 512 ЦК України).

У відповідності до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

За приписами частини 5 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, за змістом положень статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється його правонаступником.

Виходячи із наведених положень закону, зокрема пунктів 1, 2 частини 1 статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі відступлення права вимоги.

Отже, за приписами статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення права вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Відтак, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення (після ухвалення судового рішення), не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Таким чином, звернення правонаступника первісного кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту вищенаведених положень законодавства.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Отже, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України "Про виконавче провадження"(постанова Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 370/2464/17).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши обставини переходу від ТОВ "ФК "Паріс" та АТ "РВС Банк" права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0398/2/21986 від 22 серпня 2008 року, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про заміну стягувача у даній справі.

Оскільки законодавець передбачив заміну стягувача до відкриття виконавчого провадження, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що судом в ухвалі не зазначено орган виконавчої служби та номер виконавчого провадження, в якому замінено стягувача. З цих же підстав не заслуговують на увагу судової колегії і доводи скаржника про те, що в матеріалах справи відсутня актуальна постанова про відкриття виконавчого провадження.

Щодо посилань скаржника на те, що суд не врахував наявність у матеріалах справи постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з визнанням виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист від 6 вересня 2016 року перебував на примусовому виконанні у Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ВП № НОМЕР_1).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 4 жовтня 2021 року виконавчий лист № 755/17102/15 від 6 вересня 2016 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Постановою державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пічкур Ю.А. від 22 жовтня 2021 року закінчено виконавче провадження (ВП № НОМЕР_1) з примусового виконання виконавчого листа № 755/17102/15 від 6 вересня 2016 року. Виконавче провадження закінчено з тих підстав, що виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню.

Водночас, закінчення виконавчого провадження не може слугувати підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача, як помилково вважає скаржник.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 лютого 2021 року в справі № 911/3411/14 висловила наступну правову позицію: "Після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи, як в межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв'язку із судовим контролем за виконанням рішення суду.

Також навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішення повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва".

В постанові від 26 червня 2023 року в справі № 2-436/23/12 Верховний Суд зазначив, що заміна сторони у виконавчому провадженні можлива до відкриття виконавчого провадження, при відкритому виконавчому провадженні і при відсутності виконавчого провадження, тобто, при наявності не виконаного судового рішення, однак, не у випадку відсутності зобов'язання боржника.

Отже, обставини закінчення виконавчого провадження не спростовують висновку суду першої інстанції про наявність правових підстав для заміни стягувача та відповідно не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи скаржника про те, що суд не вирішив вимогу про видачу виконавчого листа заявлену одночасно з вимогою про заміну стягувача, оскільки виконавчий лист видається судом з дотриманням вимог статті 431 ЦПК України, яка в свою чергу не передбачає постановлення ухвали з вирішення цього питання.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до

уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Ураховуючи викладене, ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року про задоволення заяви про заміну сторони стягувача є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: