Справа № 331/1553/25
Провадження № 2/331/1571/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Запоріжжя

Олександрівський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Світлицької В.М.,

за участю секретаря Солов`ян О.С.,

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні Олександрівського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ «Сенс Банк» звернувся до Олександрівського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 07.07.2021 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 501336888, відповідно до умов якої тип кредиту «Кредит готівкою»; сума кредиту 182 976,00 грн.; процентна ставка 28,00% річних; тип ставки фіксована: строк кредиту 60 місяців; дата повернення кредиту 07.07.2021 р. Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу кредит відповідно до узгоджених умов. Проте, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Загальна заборгованість згідно з угодою № 501336888 від 07.07.2021 р. становить 303 420,99 грн., з яких: за кредитом 170 977,51 грн.; по відсотках 132 443,48 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати.

Ухвалою суду від 19.03.2025 року провадження по справі відкрито та призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 19.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, раніше надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність боргових зобов`язань, а також підстав нарахування відсотків під час дії військового стану.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку пердстанвика відповідача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 07.07.2021 р. між ОСОБА_1 та АТ «Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», було підписано акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501336888, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії; оферта на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501336888 обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії; паспорт споживчого кредиту; графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг, які в сукупності становлять кредитний договір, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 182 976,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом 28,00% річних строком на 60 місяців.

Відповідно до оферти ОСОБА_1 запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти з ним угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для укладення цієї угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».

Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту «Кредит готівкою», сума кредиту 182 976,00 грн., процентна ставка 28,00 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту 60 місяців. Дата повернення кредиту вказана до 07.07.2026 року (п. 2 Оферти).

Згідно п. 3 Оферти кредит надається для повернення заборгованості за кредитним договором у розмірі 77 537,00 грн., спосіб видачі - переказ коштів на рахунок відкритий в АТ «ПУМБ»; для власних потреб у розмірі 150 439,00 грн, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок відкритий в АТ «Альфа-Банк».

Крім того, сторони своїми підписами узгодили в письмовій формі Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг, що становить Додаток № 1 до укладеного між сторонами договору № 501336888 від 07.07.2021 року.

Також з наданого позивачем паспорта споживчого кредиту вбачається, що сторонами за вказаним кредитним договором узгоджено суму кредиту 182 976,00 грн., строк кредитування - 60 міс., процентну ставку 28,00% річних.

АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредитні кошти в розмірі 182 976,00 гривень, що підтверджується меморіальним ордером № 382217338 від 07.07.2021 року.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 29.10.2024 року загальний розмір заборгованості відповідача за договором № 501336888 від 07.07.2021 року становить 303 420,99 грн.

На підтвердження факту надання кредиту та користування кредитними коштами відповідачем, позивачем до позовної заяви долучено виписку по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 07.07.2021 року по 29.10.2024 року.

Згідно із ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якшо поведінка сторін засвідчує їхню волю настання відповідних правових наслідків.

За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК Україниякщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).

Отже, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом та виписка по рахунку віповідача, є належним доказом користування відповідачем кредитними коштами.

Контррозрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, відповідач не надавав.

Крім того, Указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, було введено воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та продовжує діяти по теперішній час.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356) доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту:

«18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).».

Тобто, даним Законом не регулюються нарахування кредитодавцем відсотків передбачених договором.

Водночас, як вбачається з досліджених судом матеріалів справи, нарахування АТ «Сенс Банк» процентів за договором жодним чином не суперечить вимогам п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а також висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12, та Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 року № 461/10610/13-ц, оскільки відбулось в межах строку кредитування та за фіксованою ставкою, які узгоджено сторонами, та вказані проценти є платою за користуванням кредитними коштами, а не мірою відповідальності за невиконання своїх зобов`язань, про що також вже вказано вище.

При цьому, слід зазначити, що банк не звертався з вимогами про застосування до відповідача наслідків передбачених ст. 625 ЦК України або сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, або інших платежів, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором.

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 501336888 від 07.07.2021 року, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості у розмірі 303 420,99 грн., яка складається з: 170 977,51 грн. тіло кредиту; 132 443,48 грн. відсотки за користування кредитом, а тому позов підлягає задоволенню в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, обов`язковою умовою відшкодування витрат на правову допомогу є надання стороною доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК), а також детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 р.

Всупереч вищевказаних вимог та положень ст. 12, 13, 81 ЦПК України, позивачем не надано суду доказів обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, в тому числі не надано детального опису робіт (наданих послуг) .

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, однак на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в користь АТ «Сенс Банк» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3641,05 грн.

Керуючись ст. 15-16, 525, 526, 530, 610, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) заборгованість за кредитним договором № 501336888 від 07.07.2021 року в розмірі 303 420 (триста три тисячі чотириста двадцять) гривень 99 копійок, яка складається з: 170 977,51 грн. тіло кредиту; 132 443,48 грн. - відсотки за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3641,05 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.М. Світлицька