ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9985/25 Справа № 197/826/17 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кузьменко Алла Володимирівна, на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року, ухвалене суддею Мазуренком В.В. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, (дата складання повного судового рішення не зазначена),

ВСТАНОВИВ

У вересні 2017 року ОСОБА_1 , через представника звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору, стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії. На обґрунтування зазначила, що 21 квітня 2012 року між ОСОБА_3 , яка згідно нотаріально посвідченої довіреності на управління всім майном позивача без права передоручення діяла від її імені, та ОСОБА_2 було укладено Договір оренди автомобіля з приватною особою. Предметом цього договору є надання у строкове користування легкового автомобіля марки ГАЗ 33023 414 СПГ, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 97 000,00 грн. Цього ж дня ОСОБА_3 передала відповідачу у користування вказаний автомобіль, який належить на праві приватної власності позивачу. З самого початку укладення цього Договору коштів за оплату оренди від відповідача ні позивач, ні ОСОБА_3 не отримували. З цього приводу позивач звернулась до відповідача з питанням чи сплачував він якісь кошти відповідно до Договору оренди за весь час, на що отримала відповідь, що кошти він передавав ОСОБА_3 , але документального підтвердження оплати він пред`явити не може. Також відповідач повідомив, що договір він укладав з ОСОБА_3 , а тому всі питання буде вирішувати також лише з нею. Крім того вказав, що від її автомобіля залишилася лише рама, кузов, державні номерні знаки НОМЕР_1 та реєстраційний паспорт серії НОМЕР_2 , всі інші частини автомобіля були зняті та поставлені на інший не відомий позивачу автомобіль з іншим державним номером. Просила визнати вищевказаний договір оренди дійсним, стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по оплаті за оренду автомобіля за період з 21 квітня 2012 року по теперешній час у розмірі 189 000,00 грн та зобов`язати ОСОБА_2 повернути автомобіль марки ГАЗ 33023 414 СПГ, державний номер НОМЕР_1 , у повній комплектації, повній справності та без пошкоджень.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання дійсним договору, стягнення грошових коштів та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погодившись із даним судовим рішенням представником позивача адвокатом Кузьменко А.В. подано апеляційну скаргу, в якій вона просила скасувати рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Суд першої інстанції у мотивувальній частині свого рішення виклав обставини, які взаємно суперечать одна одній. Незважаючи на очевидні суперечності у доказах, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки цим доказам, як того вимагають ст. 89, 263 ЦПК України, та дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи. У зв`язку з цим рішення суду не можна вважати законним і обґрунтованим.

Так, суд не звернув уваги на те, що відповідач з самого початку знав, що автомобіль є заставним майном, що прямо було зазначено у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, яке по теперішній час знаходиться у відповідача і про що зазначає відповідач у поясненнях від 21.10.2019 року. Тобто відповідач з самого початку знав, що цей автомобіль є заставним майном і питання нотаріального посвідчення не ставилося, що підтверджує укладення саме письмового договору та додатку до нього Акту-приймання передачі автомобіля.

Сторонами, при укладанні договору була досягнута угода по всіх істотних умовах, крім того відбулось повне виконання договору, а саме позивачка передала позивачу транспортний засіб та документи на нього, а відповідач прийняв майно, фактично вступив у користування цим майном, що підтверджує Акт приймання-передачі автомобіля, показання свідків і визнання відповідачем, що автомобіль не був повернутий позивачці до теперішнього часу. Щодо висновків суду першої інстанції, що позивачем не отримано згоду заставодержателя на передачу предмета застави в користування іншій особі, що суперечить вимогам ч.1 ст.203 ЦК України, та що оспорюваний договір оренди не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України, то передача предмета застави у користування порушувала саме взаємовідносини між позивачем та кредитором, а сторонам було з самого початку відомо, що предмет оренди був заставним майном і відповідач користувався весь час спочатку автомобілем, і тепер користується його деталями і йому той факт, що колись автомобіль був заставним майном ніяк не заважає і не спонукав віддати його законній власниці.

Заперечила представник і щодо прийняття судом у якості доказів Угоди про розірвання договору від 21.04.2012р., та розписки ОСОБА_3 , відповідно до якої ОСОБА_3 з відома позивача надала дозвіл відповідачу на розбирання по запчастинах спірного транспортного засобу, або передати спірний транспортний засіб в зону АТО, або на металобрухт, оскільки такі докази подані суду зі спливом значного часу та після того, як стало відомо про смерть ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Ратушна Р.П. заперечила проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити та залишити рішення суду без змін. На обґрунтування відзиву вказала, що позивачем не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджували б згоду Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на передачу предмета застави, а саме автотранспортного засобу марки ГАЗ 33023-414 СПГ 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , в користування іншої особи. Разом з тим позивачем визнається той факт, що на момент укладення спірного договору нею не було виконано забезпеченого спірною заставою основного зобов`язання за кредитним договором №785795/МБ від 07 березня 2008 року, що був укладений з Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра». Таким чином, як законом, так і за умовами відповідного договору застави передбачено необхідність отримання згоди заставодержателя на відчуження заставленого майна, відтак її відсутність свідчить про відсутність у заставодавця необхідного обсягу повноважень та недотримання сторонами умов чинності правочину, встановлених ст. 203 ЦК України.

Представник позивача адвоката Кузьменко А.В. в судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву з проханням слухати дану справу без її участі.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши представника відповідача адвоката Ратушну Р.П., яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, підтримала власний відзив, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що автомобіль марки ГАЗ 33023-414 СПГ 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_1 (т.1а. с.14)

Згідно витягу з Єдиного реєстру довіреностей, 18 жовтня 2011 року приватним нотаріусом м. Севастополя Бойко І. Д. видано довіреність №37176895 на ім`я ОСОБА_3 (т.1а.с.212).

21 квітня 2012 року між ОСОБА_1 , від імені якої діяла ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 укладено Договір оренди легкового автомобіля (т.1 а.с.16). З умов договору вбачається, що орендодавець надає орендарю у платне користування автомобіль марки ГАЗ 33023-414 СПГ 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 97 000,00 грн. Розмір орендної плати сторони обумовили в розмірі 3 000,00 грн за місяць.

Згідно з актом прийому-передачі автомобіля від 21 квітня 2012 року, ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_2 прийняв в оренду вказаний автомобіль (а. с.19 т.1).

07 березня 2008 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» укладено Договір «Кредитування комерційного автотранспорту» №785795/МБ. За умовами договору, ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 57 936,00 грн з терміном погашення до 06 березня 2013 року.

Згідно з п.п.3.1.1. Договору, в якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту/кредитної лінії, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, позичальник передає в заставу автотранспортний засіб марки ГАЗ 33023-414 СПГ 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди дійсним та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не отримано згоду заставодержателя на передачу предмета застави в користування іншій особі, що суперечить вимогам ч.1 ст.203 ЦК України, суд виснував, що оспорюваний договір оренди не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 УК України.

З приводу вимог про повернення автомобіля у повній комплектації, повній справності та без пошкоджень, суд першої інстанції зазначив про невизначеність фрази "у повній комплектації, повній справності та без пошкоджень", згідно акту (т1 а.с.19) було передано спірний автомобіль "в повній справності та в стані придатному до використання", підтверджень технічного огляду станом на момент передачі автомобіля суду не надано.

Суд першої інстанції відхилив заперечення представника позивача щодо Угоди про розірвання договору від 21.04.2012 року, та розписки ОСОБА_3 , оригінали було оглянуто в судовому засіданні, відповідно до яких мати позивача ОСОБА_3 з відома позивача надала дозвіл відповідачу на розбирання по запчастинах спірного транспортного засобу, або передати спірний транспортний засіб в зону АТО, або на металобрухт. Суд також зазначив, що свідки по даній справі показали, що позивач та відповідач дійшли згоди про розбирання автомобіля, та що відповідач деталі спірного автомобіля використовував на іншому автомобілі, і діяв при цьому зі згоди позивача. Клопотань про проведення експертиз вказаних документів не заявлялось. Доказів фізичного існування на даний час спірного автомобіля, та перебування спірного автомобіля на даний час у відповідача, - суду не надано, оскільки сторони та свідки пояснили про розбирання спірного автомобіля, та як видно з розписки та пояснень свідків, дані дії були з відома позивача.

Колегія суддів погоджується із даними висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Проте колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції і з позицією представника відповідача по справі, що в даній справі йдеться не про ухилення однією із сторін від нотаріального посвідчення договору оренди, а про неможливість його здійснення в силу закону, оскільки об`єкт автомобіля перебував у заставі банку. Тому укладений сторонами договір оренди транспортного засобу є нікчемним, а нікчемний договір є нікчемним в момент його вчинення і не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/ набуття/зміни/встановлення/припинення прав для жодної сторони.

Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає, про що виснував Верховний Суд в постанові від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц, в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 398/1796/20.

Доводи апеляційної скарги про те, що з причини несплати відповідача орендної плати виникла заборгованість позивачки перед банком, обставини розірвання відносин з відповідачем не мають правового значення для предмету судового розгляду та не беруться до уваги апеляційного суду.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду як законне і обґрунтоване слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кузьменко Алла Володимирівна, залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 14 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: