ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/207/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2025 р. суддя Дарницького суду міста Києва Осіпенко Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГАРАНТ КАПІТАЛ» про розірвання договору та стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

13.10.2025 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Маринушкін А.Г., звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «ФК «ГАРАНТ КАПІТАЛ» про розірвання договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 87923 від 29.11.2018 року та стягнення грошових коштів у розмірі 1 814 450,30 грн.

В обґрунтування посилається на те, що 29.11.2018 року між ним та АТ АКБ «АРКАДА» було укладено Договір № 87923 від 29.11.2018 року про участь у Фонді фінансування будівництва (ФФБ). 29.11.2018 року він передав до ФФБ 981 951,04 грн. з метою отримання у власність об`єкта інвестування, а саме двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа об`єкта інвестування відповідно до проекту 63,20 кв.м. Таким чином, ним в повному обсязі було здійснено оплату вартості квартири як предмета Договору.

Запланованою датою введення будинку в експлуатацію визначено грудень 2019 року, а передачі під заселення - березень 2020 року. Станом на дату подання позовної заяви, об`єкт інвестування (квартира) йому не переданий, а об`єкт будівництва (багатоквартирний будинок) не побудований.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/14861/20 від 02.01.2021 року замінено управителя Фонду фінансування будівництва виду А "Патріотика" за програмою ТОВ "Будеволюція" з АТ АКБ "Аркада" на нового управителя - відповідача ТОВ "ФК "ГАРАНТ КАПІТАЛ", який відповідно є правонаступником АТ АКБ "АРКАДА" у взаємовідносинах з позивачем за Договором про участь у Фонді фінансування будівництва № 87923 від 29 листопада 2018 року.

Таким чином, на його думку відповідач, як правонаступник АТ АКБ "Аркада", порушив умови Договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 87923 від 29.11.2018 року, чим порушив також його права.

З огляду на викладене, у позові просить суд: 1) розірвати Договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 87923 від 29.11.2018 року укладений між ОСОБА_1 та АТ АКБ "АРКАДА", правонаступником якого є ТОВ "ФК "ГАРАНТ КАПІТАЛ"; 2) стягнути з ТОВ "ФК "ГАРАНТ КАПІТАЛ" на користь ОСОБА_1 сплачені за Договором про участь у Фонді фінансування будівництва №87923 від 29.11.2018 року грошові кошти в розмірі 981 951,04 грн., інфляційні втрати у розмірі 724 652,09 грн.; три відсотки річних у розмірі 107 847,17 грн.

Одночасно з позовом, позивач подав до суду заяву про забезпечення позову. В обґрунтування необхідності забезпечення позову зазначає, що відповідно до інформації, яка є публічною та загальнодоступною, розміщеною на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, вимоги кредиторів банку, у тому числі й відповідача ТОВ "ФК "ГАРАНТ КАПІТАЛ", були задоволені в повному обсязі та на його рахунок було зараховано 244 811 113,14 грн. коштів із фондів фінансування будівництва «Еврика» та «Патріотика».

Повернення довірителям коштів з ФФБ має здійснюватися з оперативного резерву, який відповідачем досі не створено, та відповідно грошові кошти довірителям не виплачені. Крім того, на протязі 2023-2024 років у фінансовій звітності ТОВ "ФК "ГАРАНТ КАПІТАЛ" виявлені численні порушення, які свідчать про те, що відповідач неправомірно використовує кошти довірителів у власних цілях.

Стверджує, що між ТОВ "ФК "ГАРАНТ КАПІТАЛ" та окремою фізичною особою існує домовленість, згідно з якою він укладав договори участі у ФФБ за заниженою ціною, не здійснивши повного розрахунку за об`єкти, що призвело до їх розірвання. Після цього банк повертав йому кошти за об`єкти інвестування, але вже за поточною ринковою вартістю. Вказані відомості є загальнодоступними та наявні у відкритому доступі, зокрема у соціальній мережі «Facebook».

Також позивач наполягає, що між ТОВ "ФК "ГАРАНТ КАПІТАЛ" та окремою фізичною особою, в рамках розгляду аналогічних цивільних справ про розірвання договору та стягнення грошових коштів, неодноразово укладались мирові угоди, з метою виведення коштів із рахунків фінансової компанії, під виглядом виконання зобов`язань за договорами участі у ФФБ.

ОСОБА_1 вважає, що необхідно забезпечити збереження коштів на рахунках ФФБ, щоб вони могли бути використані для виконання судового рішення в межах розміру коштів, що були ним перераховані до ФФБ.

З огляду на все вищевикладене, просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «ФК «ГАРАНТ КАПІТАЛ», як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать ТОВ «ФК «ГАРАНТ КАПІТАЛ» у межах суми позовних вимог на загальну суму 981 951,04 грн.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2025 року, заяву про забезпечення позову передано судді Осіпенко Л.М.

Дослідивши подану заяву, суд дійшов до висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на наступне.

Частиною 1 статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Так, заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними і співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 911/949/20).

Разом з тим, на думку суду, позивачем не надано належних та переконливих доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про задоволення позову.

Долучені позивачем докази, а саме довідка Комітету з контролю аудиторських послуг Аудиторської палати України № 5 від 23.10.2024 року, не може розцінюватися як доказ, який підтверджує наявність обставин, що ускладнюють або унеможливлюють виконання майбутнього рішення суду. У відповідності до положень Закону України «Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність» від 21.12.2017 № 2258-VIII, Аудиторська палата України та її структурні підрозділи, зокрема Комітет з контролю аудиторських послуг, не наділені повноваженнями встановлювати факти цільового чи нецільового використання коштів суб`єктами господарювання. Крім того, зі змісту зазначеної довідки вбачається, що комітетом з контролю якості аудиторських послуг виявлено підставу для порушення дисциплінарної справи щодо окремих аудиторів, а не порушення вимог законодавства відповідачем ТОВ «ФК «ГАРАНТ КАПІТАЛ» під час здійснення господарської діяльності.

Щодо посилань позивача ОСОБА_1 на роздруківки публікацій, розміщених на веб-сайті «Наші гроші», а також на дописи, опубліковані на сторінках соціальної мережі «Facebook», як докази унеможливлення в майбутньому виконання рішення суду, суд зазначає, що така інформація не має статусу офіційного джерела доказів. Подібні відомості носять виключно інформативний та суб`єктивний характер, відображають позицію авторів або редакційної політики відповідного ресурсу, а тому не можуть братися судом до уваги при вирішенні питання про забезпечення позову.

Більш того, такі матеріали не містять достовірних і перевірених відомостей, отриманих у передбаченому законом порядку, та не дають можливості встановити джерело походження інформації, її об`єктивність і відповідність дійсним обставинам справи. Відтак, наведені посилання позивача не можуть розцінюватися судом як належні та допустимі докази у розумінні статей 76-78 ЦПК України.

Щодо посилань позивача ОСОБА_1 на судову практику щодо укладення відповідачем ряду мирових угод із конкретною фізичною особою у різних справах, та які, на думку позивача, були спрямовані на нецільове використання коштів ФФБ, суд зазначає, що такі твердження є припущеннями та суб`єктивними оцінками сторони, які не підтверджені належними і допустимими доказами. Жоден із наведених позивачем прикладів не містить прямих доказів того, що укладення мирових угод дійсно свідчило про порушення законодавства чи мало наслідком нецільове використання коштів.

Сам факт існування судових справ або затвердження мирових угод не може розцінюватися як доказ неправомірної діяльності відповідача без встановлення відповідних обставин у передбаченому законом порядку. Таким чином, наведені позивачем посилання носять характер припущень та не можуть братися судом до уваги при вирішенні питання про забезпечення позову, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Крім того, в прохальній частині заяви про забезпечення позову позивач просить суд накласти арешт на грошові кошти відповідача, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову.

Тобто фактично позивач просив накласти арешт на грошові кошти відповідача, що одночасно знаходяться на всіх його відкритих рахунках.

Згідно із частиною 1 статті 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Клієнт не має права без письмової згоди обтяжувача надавати банку розпорядження, а банк не має права їх виконувати, якщо в результаті розмір грошових коштів на рахунку буде меншим за розмір, визначений згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному банківському рахунку (частина 2 статті 1074 ЦК України).

Водночас, відповідно до частин першої-другої статті 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність", арешт на майно банку (крім коштів, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку), арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом.

Зупинення видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, якщо арешт накладено без встановлення такої суми або якщо інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження.

Отже, арешт коштів на банківських рахунках полягає в обмеженні прав власника щодо розпоряджання своїми грошовими коштами, яке не передбачає зміни власника, однак обмежує можливість здійснення будь-яких видаткових операцій по рахунку (при цьому кошти, що надходять на рахунок, продовжують прийматися).

Тому необґрунтоване накладення арешту одночасно на всі банківські рахунки відповідача може призвести до неможливості виплати заробітної плати, а також блокування і повного зупинення господарської діяльності відповідача, що, в свою чергу, не сприятиме виконанню судового рішення в разі задоволення позову.

До того ж, заявлена позивачем вимога про накладення арешту на грошові кошти на рахунках, які можуть бути відкриті відповідачем у майбутньому, після постановлення ухвали про забезпечення позову, за своєю суттю спрямована не на охорону вже порушеного чи оспорюваного права, а на попередження можливих ризиків у майбутньому, що виходить за межі завдань цивільного судочинства.

Така вимога фактично є захистом права на майбутнє, що суперечить положенням статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України, відповідно до яких судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес.

Крім того, задоволення подібного клопотання означало б втручання у сферу прав та інтересів відповідача, які ще не стали предметом реального порушення, що несумісне з принципами пропорційності та правової визначеності, гарантованими Конституцією України та практикою ЄСПЛ.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150-153, 259-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГАРАНТ КАПІТАЛ» про розірвання договору та стягнення грошових коштів - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Л.М. Осіпенко