ПОСТАНОВА

іменем України

16 жовтня 2025 року м. Кропивницький

справа № 390/1007/22

провадження № 22-ц/4809/1178/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Васильченко Зоя Сергіївна, на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2025 року у складі судді Квітки О.О.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позовної заяви посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина. За життя 12.06.2019 ОСОБА_4 склав заповіт, в якому заповів частину свого майна ОСОБА_5 22.02.2022 вона подала заяву про прийняття спадщини. Нотаріус Флоренко С.К. повідомила, що ОСОБА_4 склав ще один заповіт на іншу особу, тому вона втратила право на спадкування за попереднім заповітом. Вважала, що заповіт ОСОБА_4 , яким спадкодавець заповів все майно іншій особі, має бути визнаний судом недійсним з таких підстав. 19.02.2016 ОСОБА_4 на випадок своєї смерті теж складав заповіт, у якому розподілив своє майно між дочкою ОСОБА_2 та сином ОСОБА_6 . Дізнавшись, що ОСОБА_6 тяжко захворів ОСОБА_4 23.06.2017 склав новий заповіт, де вказав спадкоємцями: ОСОБА_2 , її - ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . 20.06.2019 він уточнив заповіт. У подальшому, а саме 04.12.2021 ОСОБА_2 забрала ОСОБА_4 до себе, але 07.12.2021 він телефонував та просив забрати його додому, оскільки не бажав проживати у дочки. Згодом його телефон було вимкнено. Її, ОСОБА_5 , та її матір сім`я відповідачки не пустила провідати діда. 04.02.2022 вона подала заяву на ім`я начальника Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області про те, що ОСОБА_2 та її чоловік обмежують спілкування з дідом. Вважала, що заповіт від 19 січня 2022 року був складений ОСОБА_4 під впливом насильства, не відповідав його внутрішній волі на момент його вчинення, тому має бути визнаний недійсним на підставі статті 231 ЦК України.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2025 року у задоволені позовувідмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильченко Зоя Сергіївна, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_9 та її представник адвокат Васильченко З.С. підтримали доводи поданої апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Відповідач у судове засідання апеляційного суду не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 спадкодавець помер (т.1 а.с.6).

За життя ОСОБА_4 склав декілька заповітів. 19.02.2016 ним був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Яценко Я.В., яким заповів житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку № НОМЕР_1 , кадастровий номер :02:000:5051, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; житловий будинок з господарськими будинками та побутовими будівлями та спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , земельну ділянку, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Кіровоградського району та області, належної йому на підставі Державного акта на землю серії КР №002697 від 04.02.1997 №98-р, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.8).

23.06.2017 ОСОБА_4 склав інший заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Літвіновою Л.В., яким житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку № НОМЕР_1 , кадастровий номер :02:000:5051, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; житловий будинок з господарськими будинками та побутовими будівлями та спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельну ділянку площею 4,05 га, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, належної йому на підставі Державного акта на землю серії КР №002697 від 04.02.1997 №98-р, - ОСОБА_5 ; земельну ділянку, належну йому на підставі державного акту на право власності серії КР №064424, виданого 12 вересня 2005 року Кіровоградською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, земельну ділянку площею 4,06 га, кадастровий номер :02:000:0448, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у рівних частках кожній (т.1 а.с.9).

20.06.2019 ОСОБА_4 склав інший заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Флоренко С.К., яким заповів житловий будинок з господарськими будинками та побутовими будівлями та спорудами та земельні ділянки площею 0,51 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого підсобного господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельну ділянку площею 4,05 га, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, належної йому на підставі Державного акту на землю серії КР №002697 від 04.02.1997 №98-р, ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 (т.1 а.с.10).

У подальшому ОСОБА_4 склав заповіт 20.12.2021, посвідчений приватним нотаріусом Озерною О.П., яким заповів все своє майно, де б воно не було і з чого не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право, ОСОБА_10 (т.1 а.с.70). А 19.01.2022 ОСОБА_4 склав останній заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Озерною О.П., яким заповів все своє майно, де б воно не було і з чого не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право, ОСОБА_2 (т.1 а.с.71).

Судом першої інстанції встановлено, що 18.02.2022 Кропивницьким РУП ГУНП в Кіровоградській області надано відповідь на звернення позивача, зареєстроване в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події від 04.02.2022 №4909, у якій повідомлялося, що звернення розглянуто відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» і 04.02.2022 працівниками Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області складено відповідну довідку. У довідці «Про результати проведеної перевірки за повідомленням гр. ОСОБА_5 щодо неправомірних дій» Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області зазначено, що до чергової частини надійшло звернення гр. ОСОБА_5 , яка повідомила, що дочка дідуся відмовляється, щоб вона його провідувала. Вказану подію було зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Кропивницького РУП від 04.02.2022 №4909. В ході проведення перевірки з гр. ОСОБА_2 було проведено профілактичну бесіду та попереджено про відповідальність згідно із чинним законодавством (т.1 а.с.12-13).

04.02.2022 ОСОБА_5 звернулася до начальника Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області із проханням притягнути до відповідальності ОСОБА_2 та ОСОБА_11 у зв`язку з тим, що вони обмежують спілкування з дідом - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та перешкоджають зустрічі і спілкуванні з ним, у томі числі і засобами зв`язку (т.1 а.с.15).

Із пояснень начальнику РУП ГУНП в Кіровоградській області 04.02.2022 убачається, що близько 13:30 год 04.02.2022 ОСОБА_5 приїхала провідати свого діда - ОСОБА_4 , який знаходився у дочки - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Дід перебував у дочки два місяці. Її чоловік - ОСОБА_12 відчував агресію до діда, 2,5 роки тому його душив. Дід подзвонив позивачці і попросив, щоб його забрали від дочки, після чого телефон вимкнули. Наразі зв`язок з дідом відсутній. Позивачка прибула до місця перебування діда, але ОСОБА_12 заборонив заходити до його володіння. На прохання поспілкуватися по телефону відреагував агресивно (т.1 а.с.14).

Судом першої інстанції було витребувано копію спадкової справи №4/2022, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якої встановлено, що із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 (т.1 а.с.42-77).

Як свідчить довідка Катеринівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 21 лютого 2022 року №84 ОСОБА_4 з 1983 року і до дня смерті зареєстрований та постійно проживав у АДРЕСА_2 . На день смерті у будинку проживав сам. Заповіт від імені ОСОБА_4 , посвідчений виконавчим комітетом Олесіївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області 20.10.2014 за №4, на день смерті не змінено та не скасовано (т.1 а.с.46).

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 22 лютого 2022 року №68655710 серед складених ОСОБА_4 заповітів, чинним значиться заповіт від 19.01.2022 (т.1 а.с.48-67,71).

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2023 року по справі було призначено судову почеркознавчу (посмертну) експертизу (т.1 а.с.89-31).

Відповідно до висновку експерта від 31.07.2023 №СЕ-19/112-23/5697-ПЧ рукописні записи від імені ОСОБА_4 та підпис у графі «Підпис:», розташовані на лицевому боці заповіту, складеного о 10 год 21 хв 19 січня 2022 року від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , посвідченого 19.01.2022 Озерною О.П., приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №20, виконані ОСОБА_4 . Рукописні записи від імені ОСОБА_4 та підпис у графі «Підпис:», розташовані на лицевому боці заповіту, складеного о 10 год 21 хв 19 січня 2022 року від імені ОСОБА_4 , посвідченого 19.01.2022 Озерною О.П., приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №20, виконані у незвичних умовах, під впливом «збиваючих» факторів, відносно стійкого (звичного) характеру незвичності письма ОСОБА_4 , які могли бути обумовлені наявністю у нього захворювання (хворобливого стану) або вікових змін, які впливали на його письмово-рухові функції (т.1 а.с.146-162).

У судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 20 березня 2024 року, була допитана експертка ОСОБА_13 , яка надала пояснення щодо виконаної нею зазначеної почеркознавчої експертизи по справі. Крім того, 11 червня 2024 року судом були допитані свідки, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 (т.1 а.с.199-204, 207-212).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що будь-яких доказів, які б свідчили про застосування насильства до ОСОБА_4 з метою впливу на його волевиявлення, позивачем не надано та не доведено, що заповіт ОСОБА_4 від 19.01.2022 було вчинено під впливом насильства, а отже підстави для визнання його недійсним відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абзац 1 частини другої статті 1247 ЦК України).

На заповіт, як односторонній правочин, поширюються загальні правила ЦК України щодо недійсності правочинів.

Норма статті 204 ЦК України встановлює, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Під насильством розуміється фізичний або психічний тиск на особу з метою примушення її до вчинення правочину. Насильство може мати будь-які прояви: фізичне насильство (катування, биття, заподіяння болі); психічне насильство (залякування, загроза вбивством, заподіянням тілесних ушкоджень самій особі або її близьким); насильство дією (викрадення дитини, пошкодження майна особи).

Для визнання правочину недійсним підлягають доведенню такі обставини: 1) факт застосування до потерпілої сторони правочину фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі №342/139/16-ц, від 25 червня 2020 року у справі №319/559/18 та від 22 вересня 2021 року у справі №760/8650/19.

Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді, коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року по справі № 759/24061/19).

Недійсність договору, як приватноправова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2021 року по справі №148/2112/19.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Згідно зі статтею 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складення заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складення заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складення тощо).

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 693/1314/19 та від 22 вересня 2022 року у справі № 462/4875/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №522/9893/17 (провадження № 14-173цс20) вказано, що право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Принципи свободи заповіту та поваги до останньої волі заповідача є основоположними принципами спадкового права, які забезпечуються та охороняються державою.

Втручання у заповідальне розпорядження спадкодавця без встановлених законом підстав позбавляє особу, яка набула у власність майно в порядку спадкування, права мирного володіння своїм майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, перевіривши доводи сторін та подані докази, з огляду на стандарти вірогідності дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання спірного заповіту від 19.01.2022 недійсним, оскільки позивачем не доведено належними, достатніми та достовірними доказами застосування насильства до ОСОБА_4 з метою впливу на його волевиявлення. Дійсно, посилання позивача на здійснення насильницького впливу на ОСОБА_4 відповідачем чи членами його сім`ї базуються на припущеннях того, що до заповідача могло бути застосовано насильство. Долучені звернення ОСОБА_5 до правоохоронних органів самі по собі також не доводять його наявність та не спростовують презумпцію правомірності спірного правочину. Не спростовує правильних висновків суду першої інстанції і судова почеркознавча експертиза та пояснення експерта у судовому засіданні, який вказав, що незвичні умови виконання підпису, під впливом «збиваючих факторів», обумовлені або наявністю хворобливого стану, або вікових змін, які впливали на його письмово-рухові функції.

Тобто, зібрані докази по справі можуть свідчити лише про вірогідність застосування до заповідача насильства під час складання заповіту 19 січня 2022 року, що, на думку колегії суддів, виключає застосування норми ст.231 ЦК України та визнання заповіту недійсним.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку аудіозапису розмов від 11.06.2019 та 04.02.2022 та дійшов правильного висновку про те, що без проведення фоноскопічної експертизи цей доказ не може бути врахований судом як належний та достовірний.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного вище колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Васильченко Зоя Сергіївна, залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко