Провадження № 2-зз/201/109/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року Соборний районний суд

міста Дніпра

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Целіка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Целіка Віктора Віталійовича про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Соборного районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення грошових коштів.

04 вересня 2025 року судом задоволено заяву позивача про забезпечення позову, якою до набрання законної сили рішенням у даній справі накладено арешт на грошові кошти, електронні гроші, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках в фінансових установах та/або банках, електронних гаманцях та на кошти на рахунках та/або електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, та належать ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в межах ціни позову у розмірі 6 350 050 (шість мільйонів триста п`ятдесят тисяч п`ятдесят) грн. 80 коп., які в свою чергу були стягнуті з позивача у виконавчому провадженні № 78983126, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О.

11 вересня 2025 року від представника відповідачки - адвоката Целік Віктора Віталійовича до суду надійшла заява про скасування вжитих заходів забезпечення позову, у якій він посилався на те, що висновок суду про те, що відповідачка може витратити або приховати спірні кошти є безпідставним, оскільки не підтверджується жодними доказами, натомість вона володіє низкою об`єктів нерухомого майна, за рахунок якого можна б було покрити заявлену позивачем суму позову у разі його задоволення. Крім того, заявник зазначає, що накладення арешту на грошові кошти, при наявності у відповідачки нерухомого майна, створює невиправдано негативні наслідки для неї, що порушує баланс інтересів сторін, та звертає увагу на те, що судом арештовано кошти, за які мають утримуватись діти сторін, що в свою чергу позбавило їх коштів на навчання, харчування, відпочинок, розвиток та належне існування, при цьому місцем проживання дітей є Швейцарія, яка є одна з найдорожчих країн Європи по вартості проживання, а мінімальний рівень грошового забезпечення дітей, гарантований національним законодавством не є достатнім для належного рівня життя у Швейцарії. При цьому старший син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студентом денної форми 2 курсу Нікопольського факультету Українського державного університету науки і технологій і за умовами п. 5.1 Договору, а отже, ОСОБА_3 має сплачувати аліменти на нього до 23 років, що передбачено умовами Договору про порядок здійснення батьківських прав і обов`язків та сплату аліментів та додаткових витрат на утримання дітей від 07.03.2023, укладеного між сторонами, стосовно ж спільного проживання з ним старшого сина та його утримання, позивач вводить суд в оману, та жодних доказів цього не надав. Також Позивачем не надано жодних доказів про відсутність участі середнього сина ОСОБА_5 , який досяг 14-річного віку у розпорядженні належними йому аліментами. Крім того, навіть з урахуванням доказів щодо перерахування коштів відповідачці у вигляді аліментів за вказаним Договором, які позивач надав суду, він все одно має борг перед відповідачкою, адже загальна сума платежів, які позивач здійснив, становить 657000 EUR, в той час як з моменту укладення договору до моменту вчинення виконавчого напису минуло 30 повних місяців за які Позивач мав сплачувати аліменти по 27 000 щомісячно а в сумі 810 000 EUR (30 * 27000). Отже, борг позивача на момент вчинення виконавчого напису складає 810 000 - 657 000 = 153 000 EUR.

16 вересня 2025 року, за наслідками розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову, судом постановлено ухвалу про відмову у її задоволенні.

24 вересня 2025 року від представника відповідачки - адвоката Целік Віктора Віталійовича до суду вдруге надійшла заява про скасування вжитих заходів забезпечення позову, у якій він, окрім доводів на користь скасування заходів забезпечення позову, викладених у його заяві від 11 вересня 2025 року, яким вже було надано оцінку в ухвалі суду від 16 вересня 2025 року, також послався на наступне:

«Відповідно до пункту 4.1. Договору, ОСОБА_3 зобов`язаний щомісяця сплачувати аліменти на утримання трьох спільних дітей:

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_6

ОСОБА_7 .

Розмір аліментів становить еквівалент 9000,00 євро на кожну дитину, що загалом складає 27000,00 євро щомісячно, або еквівалентну суму в гривні за курсом НБУ на день нарахування. Згідно з пунктом 4.1. Договору, аліменти мають бути сплачені не пізніше 20-го числа кожного поточного місяця за наступний місяць.

Відповідно до пункту 5.1 договору, виплати аліментів та додаткових витрат на ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проводяться до досягнення ними повноліття, а у разі продовження навчання - до 23-річного віку.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студентом денної форми 2 курсу Нікопольського факультету Українського державного університету науки і технологій і за умовами п. 5.1 Договору, а отже, ОСОБА_3 має сплачувати аліменти на нього до 23 років

На підтвердження факту навчання Платона у ВУЗі Відповідач надає довідку Українського державного університету науки і технологій від 18.09.2025.

Таким чином, при вирахуванні суми аліментів потрібно враховувати факт навчання ОСОБА_8 та пункт 5.1 договору.

Договором між сторонами передбачено вичерпний перелік підстав для припинення сплати аліментів та розірвання договору і проживання дитини з батьком не є підставою для припинення виконання умов договору.

Крім того слід зазначити, що Позивач вводить суд в оману щодо спільного проживання ОСОБА_8 з Позивачем та його утримання. Жодних доказів Позивачем в обґрунтування наведених доводів до суду надано не було, а отже, не може враховуватись судом, як доведену обставину.

Натомість, пунктом 1.4. Договору зазначено, «щодо Дитини 1 місце проживання цієї дитини визначається за спільною згодою Батьків та Дитини 1 за місцем проживання матері за адресою: Route de Marsillon 43, 1256 Troinex, Швейцарія.»

Отже, пункти 4.1. та 5.1 договору зобов`язують Позивача сплачувати по 9 000 євро на кожну дитину, включаючи Платона, що навчається у ВУЗі. Інше Договором не передбачено.

Щодо п. 3.2.3 Договору.

В ухвалі від 16.09.2025 суд зробив наголос на п. 3.2.3 Договору і зазначив, що у Позивача є «варіативність поведінки Батька, оскільки він «зобов`язується та/або має право».

Відповідно до п. 3.2.3 Договору - у випадку досягнення згоди із Дитиною, щодо набуття Дитиною вищої освіти за кордоном, забезпечити повне фінансування отримання кожною Дитиною вищої освіти та фінансування витрат, пов`язаних із побутом Дитини на час отримання вищої освіти, але не менше ніж до досягнення 23 років, що не буде перевищувати 60 000,00 фунтів стерлінгів на рік, витрати на забезпечення побуту із розрахунку не більше 30 000,00 фунтів стерлінгів на рік. Сума витрат та порядок фінансування будуть погоджені Батьками додатково із урахуванням думки Дитини.

Сума витрат, не повинна перевищувати суму, що зазначено в абзаці 1 цього пункту, а також фактично понесених витрат на здобуття Дитиною вищої освіти за кордоном.

По-перше, вказаний пункт застосовується лише у разі набуття Дитиною вищої освіти за кордоном. Як зазначалось вище, ОСОБА_4 навчається в Українському державному університету науки і технологій, що є державним, а тому, посилання на п. 3.2.3. Договору є безпідставним.

По-друге, навіть, якщо б Платон, або інші діти вказані в договорі, навчались у закордонному закладі освіти, фінансування передбачене п. п. 3.2.3 Договору є додатковим фінансуванням і не заміняє обов`язкові виплати передбачені п. 4.1 Договору. Інше договором не передбачено. Таким чином, п. 3.2.3 Договору взагалі не стосується справи, в даному випадку застосовується п. 5.1 договору

Щодо аліментів на середнього сина ОСОБА_5 . Дійсно, Веніамін досяг 14-річного віку, набув неповної цивільної дієздатності (ст. 32 ЦК України) та згідно з ч. 2 ст. 179 СК України має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на його утримання.

Але суд самостійно позбавив його можливості у розпорядженні аліментами, оскільки їх арештовано ухвалою про забезпечення позову, що вкотре свідчить про відсутність співмірності заходам забезпечення позову та предмету позову.

Більше того, Позивачем знову не надано жодних доказів про відсутність участі ОСОБА_5 у розпорядженні аліментами.

Також, в тексті позовної заяви зазначено (далі дослівно) - «Отже фактично окремі положення Договору, зокрема щодо утримання Відповідачкою аліментів і розпорядження ними без врахування прав на них неповнолітньої дитини ОСОБА_6 МОЖЕ свідчити про порушення прав дитини, а отримання аліментів за повнолітнього ОСОБА_4 взагалі свідчить про необґрунтоване збагачення Відповідачки.»

З аналізу зазначено вбачається, що у позивача наявні лише припущеннях, не підтверджені фактами, а Позивач сам не впевнений в своїх твердженнях.

Щодо безспірності заборгованості.

Позивачем зазначено, що ним виконувались всі умови договору належним чином та надав відповідні документи. Відповідачем зроблено детальний розрахунок платежів за договором, з якого чітко вбачається що у період з 21.03.2025 до дня вчинення виконавчого напису у Позивача була заборгованість 90 000 євро зі сплати аліментів. У даному випадку, ніякої мови про спірність йти не може.

Щодо місця проживання Відповідача та дітей. Для підтвердження місця проживання дітей та Відповідача надаємо посвідки на проживання в Швейцарії ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 »

26 вересня 2025 року від представника позивача - адвоката Пічко Романа Сергійовича до суду надійшли заперечення на клопотання про скасування заходів забезпечення позову, у яких він не погодився із доводами цього клопотання про скасування заходів забезпечення позову, та просив у його задоволенні відмовити.

В судовому засіданні представник відповідачки наполягав на задоволенні свого другого клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вказуючи на можливість забезпечення позову за рахунок належного відповідачці нерухомого майна. Представник позивача проти цього заперечував.

Вислухавши сторони та дослідивши клопотання про скасування заходів забезпечення позову та додані до нього документи, частково вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі статтею 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Регламентації інституту забезпечення позову в цивільному процесуальному праві присвячені статті 149-159 ЦПК України.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Частинами 1, 2 ст.158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.

Таку позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.04.2022 року у справі № 705/4132/19 (провадження №61-317сво210).

В даному випадку, до клопотання про скасування заходів забезпечення позову додано розрахунок платежів за договором про порядок здійснення батьківських прав і обов`язків і сплату аліментів, укладеним між сторонами 07.03.2023; довідку Нікопольського факультету Українського державного університету науки і технологій від 18.09.2025 про навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на третьому курсі цього учбового закладу; копії посвідок на проживання ОСОБА_2 , Амалії та Веніаміна (без перекладу на українську мову).

Надаючи оцінку наданим доказам та доводам сторони відповідачки щодо необхідності скасування заходів забезпечення позову, суд вдруге звертає увагу на те, що спір між сторонами у даній справі вини не з приводу належності нерухомого майна, за рахунок якого сторона відповідачки пропонує забезпечити позов, а через незгоду позивача із діями Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни, яка вчинила виконавчий напис за зверненням відповідачки, оскільки позивач вважає, що таке звернення не мало ознак безспірності, та вказує на порушення процедури проведення такої нотаріальної дії.

Наслідком цього було арешт та списання з банківського рахунку позивача грошових коштів, які й являють собою предмет спору, а ніяк не нерухоме майно, належне відповідачці. У разі ж задоволення позову, та відсутності у відповідачки зазначених грошових коштів, їх повернення позивачу через процедуру реалізації належного їй нерухомого майна, ускладнить виконання судового рішення. Наміри ж відповідачки скористатися цими коштами та витратити їх, підтверджуються неодноразовими спробами її сторони домогтися скасування їх арешту.

Щодо інших доводів сторони відповідачки, наведених на користь скасування заходів забезпечення позову, суд звертає увагу на те, що доказів, якими б підтверджувалися факти, на які вказано у клопотанні про скасування заходів забезпечення позову, до нього не додано. Зокрема, місце проживання старшого сина сторін ОСОБА_4 разом з відповідачкою на теперішній час документально не підтверджено. Також документально не підтверджено розмір грошових витрат, які відповідачка має нести щомісячно на утримання двох неповнолітніх дітей сторін, які проживають з нею, та відсутність у неї на це коштів з урахуванням аліментних платежів, зроблених позивачем 03 липня 2025 року у розмірі 3532000 грн. 60 коп., та 23 вересня 2025 року у розмірі 72000 ЄВРО. Доказів, на які цілі було витрачено зазначені кошти, отримані відповідачкою від позивача, суду не надано.

Суд вкотре наголошує на тому, що високе звання «Мати-героїня», яке має відповідачка ОСОБА_2 , безумовно враховується судом, та до неї суд має виключно шанобливе ставлення та повагу як до матері, що має п`ятьох дітей, з яких двоє на теперішній час ще неповнолітні. Також суд поважає ОСОБА_2 й як успішну бізнес-леді, що має вражаючі досягнення у своїй комерційній діяльності, - як власника комерційного банку та лідера низки сучасних бізнес-проектів, кавалера "Хреста пошани" від Міністерства оборони за значний волонтерський внесок та допомогу армії, про що суду відомо з сайту Інформаційної агенції «УНН», від якої 06.10.2025 до суду надійшов інформаційний запит щодо даної справи. Зазначене, на глибоке переконання суду, вказує на те, що відповідачка, очевидно, не тільки заможна ділова жінка, але й є чуйною людиною, дбайливою вихователькою для своїх дітей, справжньою патріоткою, хоча й проживає на теперішній у Швейцарії, на що вказує її представник у своєму відзиві на позов.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до п.2 ч.3 ст.2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, тому суд з однаковою повагою має відноситися до усіх учасників даної справи.

При цьому суд також звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Верховний Суд у своїй постанові від 11.12.2024 у справі № 672/186/24 наголосив на наступному:

«37. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

38. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

39. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

40. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.

41. Егоцентричне переслідування власних інтересів кожним з розлучених батьків, швидше за все матиме негативний вплив на дітей.

42. У статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

43. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

44. Поняття «інтереси дитини» чітко не визначається національним законом, оскільки запроваджено не для загального типу дитини, а для конкретних дітей, щодо яких уповноваженому суб`єкту необхідно приймати рішення, з їхніми унікальними індивідуальними особливостями, їхніми реальними потребами, різними рівнями зрілості, внутрішніми ресурсами, досвідом і здатністю налагоджувати стосунки.

45. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття».

Отже, маючи однакові із позивачем обов`язки по утриманню їх спільних дітей, в контексті питання, що розглядається, стороною відповідачки взагалі не наведено жодних доказів стосовно обсягу її особистої участі у їх утриманні, або неможливості брати участь у цьому через відсутність доходів від її бізнес-діяльності, згаданої вище. За таких обставин, підстави для врахування доводів заявника про те, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні кошти, стягнуті з позивача за виконавчим написом нотаріуса, унеможливило утримання дітей сторін на належному рівні, відсутні.

Водночас, не можна залишити поза увагою той факт, що й на теперішній час стороною позивача розрахунки стосовно його заборгованості на дату вчинення виконавчого напису, ним не визнаються, в чому й полягає предмет спору у даній справі, їх безспірність стороною відповідачки у клопотанні про скасування заходів забезпечення позову не доведена.

Підсумовуючи викладене, суд доходить до висновку про те, що стороною відповідачки не наведено обставин, з підтвердженням належними засобами доказування, які б давали підстави вважати, що потреба в заході забезпечення або в забезпеченні позову відпала, або заходи забезпечення позову застосовані судом помилково. Викладене у клопотанні про скасування заходів забезпечення позову не містить беззаперечних підстав для скасування заходів забезпечення позову згідно ст. 158 ЦПК України.

Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на усталену практику Європейського Суду з прав людини, який, зокрема у справі «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову

Керуючись ст.ст.158, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Целіка Віктора Віталійовича про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення грошових коштів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев