ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 509/2967/23

провадження № 61-7470св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Петрова Є. В.,

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 08 травня 2025 року у складі колегії суддів Карташова О. Ю., Коновалової В. А., Лозко Ю. П. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з відповідача на свою користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 листопада 2021 року до 31 березня 2023 року у розмірі 773 247,28 грн.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що з 01 жовтня 2016 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 18 липня 2018 року у справі № 507/804/18. Під час шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Овідіопольський районний суд Одеської області рішенням від 08 вересня 2022 року у справі № 509/5940/21, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року, присудив стягувати із ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

22 вересня 2022 року за заявою позивача державний виконавець Любашівського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Любашівський ВДВС у Подільському районі Одеської області) Зорівчак А. В. відкрила виконавче провадження № НОМЕР_1 із примусового виконання виконавчого листа у справі № 509/5940/21.

У зв`язку з неналежним виконанням рішення суду у відповідача утворилася заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 31 березня 2023 року за розрахунком державного виконавця становила 287 743,81 грн. Указану заборгованість ОСОБА_2 погасив лише 21 квітня 2023 року.

Позивач вважала, що оскільки відповідач допустив прострочення сплати аліментів, не дотримався належної дисципліни щодо їх сплати, то вона має правові підстави для стягнення із відповідача неустойки (пені) за весь період прострочення сплати аліментів.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі судді Бочарова А. І.рішенням від 12 грудня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що вина відповідача у несплаті заборгованості за аліментами відсутня, оскільки така заборгованість виникла унаслідок неправильного визначення державним виконавцем щомісячної суми стягнення для платника аліментів.

ОСОБА_2 діяв сумлінно та добросовісно, оскільки негайно погасив визначену виконавцем заборгованість за аліментами.

Таким чином, відсутні підстави для стягнення із відповідача неустойки (пені) за спірний період на підставі положень статті 196 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Одеський апеляційний суд постановою від 08 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 грудня 2023 року скасував і ухвалив нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату аліментів на неповнолітнього ОСОБА_3 у сумі 287 743,81 грн.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він у добровільному порядку не вжив заходів щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі.

Відповідач не спростував презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову та зменшення визначеного позивачем розміру пені до 287 743,81 грн, що відповідає розміру заборгованості за аліментами.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У червні 2025 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 08 травня 2025 року, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 грудня 2023 року залишити в силі.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційну скаргу ОСОБА_2 мотивував тим, що його вина у несплаті заборгованості за аліментами відсутня, оскільки така заборгованість виникла унаслідок неправильного визначення державним виконавцем щомісячної суми стягнення для платника аліментів. Відповідач, діючи сумлінно та добросовісно, негайно погасив визначену виконавцем заборгованість за аліментами.

Апеляційний суд не спростував належним чином обставин, встановлених судом першої інстанції, тобто фактично необґрунтовано переоцінив докази, які були оцінені з урахуванням обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 30 червня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з Овідіопольського районного суду Одеської області.

12 серпня 2025 матеріали справи № 509/2967/23 надійшли до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 03 вересня 2025 року призначив справу до судового розгляду.

Фактичні обставини, з`ясовані судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 жовтня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 18 липня 2018 року у справі № 507/804/18. Під час шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 (а. с. 9-12).

Овідіопольський районний суд Одеської області рішенням від 08 вересня 2022 року у справі № 509/5940/21, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року, присудив стягувати із ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 13-26).

22 вересня 2022 року за заявою позивача державний виконавець Любашівського ВДВС у Подільському районі Одеської області Зорівчак А. В. відкрила виконавче провадження № НОМЕР_1 із примусового виконання виконавчого листа у справі № 509/5940/21 (а. с. 60).

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 05 грудня 2022 року, складеною державним виконавцем Любашівського ВДВС у Подільському районі Одеської області Зорівчак А. В., заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за виконавчим листом № 509/5940/21 за період з 27 жовтня 2021 року до 01 грудня 2022 року становила 14 021,34 грн (а. с. 62).

07 грудня 2022 року ОСОБА_2 погасив зазначену заборгованість, що підтверджується квитанцією від 07 грудня 2022 року № 177774075 (а. с. 54).

Постановою державного виконавця Любашівського ВДВС у Подільському районі Одеської області Зорівчак А. В. від 07 грудня 2022 року знято арешт з усіх рахунків боржника у зв`язку з виконанням боржником усіх вимог виконавчого документа (а. с. 64).

Постановою державного виконавця Любашівського ВДВС у Подільському районі Одеської області Зорівчак А. В. від 27 січня 2023 року скасовано тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами у зв`язку з тим, що заборгованість зі сплати аліментів погашена боржником у повному обсязі та станом на 27 січня 2023 року відсутня (а. с. 65).

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 30 березня 2023 року, складеною в. о. начальника Любашівського ВДВС у Подільському районі Одеської області Мушаром П. Д., заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за виконавчим листом № 509/5940/21 за період з 27 жовтня 2021 року до 30 березня 2023 року становить 287 743,81 грн. У цій довідці також зазначено, що боржник сплачував аліменти в такому розмірі: у грудні 2022 року - 14 037,34 грн; у січні 2023 року - 5 920,00 грн; у лютому 2023 року - 3 000,00 грн; у березні 2023 року - 3 000,00 грн (а. с. 27, 28).

Квитанцією від 19 квітня 2023 року № 202305672 підтверджується, що ОСОБА_2 погасив заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 288 750,00 грн(а. с. 58).

Постановою в. о. начальника Любашівського ВДВС у Подільському районі Одеської області Мушара П. Д. від 21 квітня 2023 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , враховуючи, що останній перебуває у трудових відносинах із ТОВ «Агросем» та отримує заробітну плату (а. с. 66).

На момент звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом у відповідача була відсутня заборгованість зі сплати аліментів (а. с. 52, 53).

За наданим позивачем розрахунком, складеним на підставі зазначеної довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 березня 2023 року, за період з листопада 2021 року до березня 2023 року включно загальна сума пені за прострочення сплати аліментів становить 773 247,28 грн (а. с. 29-31).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пунктів 1, 4 абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною другою статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта статті 155 СК України).

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Згідно зі статтею 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

За змістом частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частин третьої, восьмої та дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить, зокрема, вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно з частинами першою та другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення змісту статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), на яку посилався заявник у касаційній скарзі, зазначив, що положення Цивільного кодексу України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 (провадження № 14-400цс19) сформулювала висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно керувався тим, що вина ОСОБА_2 у неповній сплаті аліментіввідсутня, оскільки заборгованість за аліментами у розмірі 288 750,00 грн виникла унаслідок неправильного визначення державним виконавцем, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, щомісячної суми стягнення для платника аліментів.

Суд першої інстанції правильно врахував те, що після здійснення в. о. начальника Любашівського ВДВС у Подільському районі Одеської області Мушаром П. Д., якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець Зорівчак А. В., перерахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 27 жовтня 2021 року (початку стягнення аліментів за рішенням суду) до 30 березня 2023 року відповідач у стислі строки, без невиправданих затримок і зайвих зволікань, погасив таку заборгованість у повному обсязі, що також свідчить про вжиття ОСОБА_2 усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання та відсутність умислу на ухилення від сплати аліментів.

Отже, у цьому конкретному випадку відповідач є таким, що довів свою невинуватість у виникненні заборгованостізі сплати аліментів, а тому підстави для застосування до нього відповідальності у вигляді стягнення пені, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, які відповідають обставинам справи, встановленим відповідно до вимог процесуального закону, та узгоджуються з нормами матеріального права, які суд правильно застосував.

З огляду на викладене апеляційний суд безпідставно скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення про задоволення позову. Тому Верховний Суд у цій справі дійшов висновку про обґрунтованість наведеної в касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційний суд не спростував належним чином обставин, встановлених судом першої інстанції, тобто фактично необґрунтовано переоцінив докази, які були оцінені цим судом з дотриманням вимог закону та з урахуванням обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, тооскаржувана постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частинами першою та шостою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За подання касаційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 5 755,00 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Отже, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за пред`явлення цього позову в усіх судових інстанціях на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у вигляді судового збору, понесені ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом цієї справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 5 755,00 грн підлягають компенсації відповідачу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного суду від 08 травня 2025 року скасувати, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 грудня 2023 року залишити в силі.

Компенсувати ОСОБА_2 у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 5 755 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) грн 00 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Є. В. Петров
Судді А. І. Грушицький
А. А. Калараш
І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк