Номер провадження: 22-ц/813/2670/25
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», в інтересах якого діє Говорова Альона Ігорівна

на додаткове рішення Київського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2024 року

за заявою адвоката Світличного Олега Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про визнання наказу незаконним, поновлення дії трудового договору та стягнення заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Рішенням суду від 15.05.2024р.визнано незаконним та скасовано наказ №389/ос від 01 квітня 2022 року АТ «Українська залізниця» () в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), поновивши з ним дії Трудового договору. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 398736,80 гривень.

При подачі позову сторона позивача просила суд стягнути з відповідача судові витрати, які вказаним рішенням суду стягнуті не були.

Короткий зміст вимог

Представник позивача адвокат Світличний О.С. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат та витрат на правничу допомогу у сумі 17000 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Додатковим Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2024 року заяву задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн та витрати по сплаті судового збору 1073,60 грн.

При ухваленні Додаткового рішення про часткове задоволення вимог, суд першої інстанції виходив з того, що участь адвоката Світличного О. в засіданнях 14.12.2023 та 14.05.2024 не знайшли свого підтвердження, наявні заперечення щодо розміру витрат, обсяг виконаних адвокатом робіт, час витрачений адвокатом на виконання таких робіт, ціну позову, принцип розумності та справедливості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариства «Українська залізниця», в інтересах якого діє Говорова А.І. подало апеляційну скаргу, в якій просить, додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2024 у справі № 947/22786/23 скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Судові витрати покласти на позивача.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що представником позивача не дотримано жодної умови подання доказів понесених витрат, а саме: докази не подано під час розгляду справи в суді першої інстанції; не обґрунтовано поважність причин неподання доказів, що підтверджують розмір понесених стороною судових витрат, до закінчення судових дебатів у справ; не зроблено заяву під час розгляду справи в суді першої інстанції про подання доказів після ухвалення рішення.

Звертається увага на те, що хоча представником Позивача у позовній заяві вказано попередній (орієнтовний) розрахунок сум витрат, проте такий розрахунок не є заявою про подання доказів на підтвердження розміру витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи.

В скарзі наголошується, що судом першої інстанції при мотивуванні оскаржуваного рішення повністю проігноровані доводи представника відповідача. Крім того, залишено поза увагою суду заперечення відповідача про не проведення трьох судових засідань, а отже про неучасть представника позивача в них, а саме засідань 19.09.2023 (яке відклалось за клопотанням відповідача); 14.12.2023; 14.05.2024 (яке відбулось без участі сторін та їх представників). Також, в додатковому рішенні ніяк не пояснено суму, нараховану до стягнення, у розмірі 8000 грн, що позбавляє учасників справи піддавати її будь-якому аналізу, та ґрунтовно апелювати щодо неї.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Представник АТ «Українська залізниця» адвокат Говорова А.І. у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Рог А.С. приймаючи участь у розгляді в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила ухвалене Додаткове рішення залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників які не з`явились.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Рішенням суду від 15.05.2024р. визнано незаконним та скасувано наказ №389/ос від 01 квітня 2022 року АТ «Українська залізниця» () в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), поновивши з ним дії Трудового договору. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 398736,80 гривень.

При подачі позову сторона позивача просила суд стягнути з відповідача судові витрати, які вказаним рішенням суду стягнуті не були.

Між адвокатським бюро «Кириченка» та позивачем 02.06.2023р. укладено Договір про надання правової допомоги. Представництво інтересів Джинжака А.О. доручено адвокату Світличному О.

До матеріалів адвокатом доданий акт приймання-передачі наданої допомоги від 17.05.2024р., згідно якого надання юридичних консультацій, підготовка та складання позову 5000 грн, участь у судових засіданнях 19.09.2023, 14.12.2023, 14.05.2024 визначена у сумі 12000 грн, які квитанціями сплачені позивачем на користь адвокатського бюро у сумі 17000 грн.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись з апеляційною скаргою АТ «Українська залізниця», ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Світличний О.С. подав на неї відзив, в якому вважає доводи позивача які викладні в апеляційній скарзі є безпідставними, та просить Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2024 року по справі № 947/22786/23 залишити без змін, а подану апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» без задоволення.

У відзиві наголошується, що в матеріалах наявна заява представника Джинжак А.О. на ухвалення додаткового рішення по справі від 20.05.2024 року з додатками, а саме: копією договору № 679 про надання правової допомоги від 02.06.2023; копією акту № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги (послуг) від 17.05.2024 року; квитанціями від 10.07.2023, 01.08.2023, 22.09.2023, 14.12.2023, 16.05.2024. Акцентується увага, що зазначена заява була подана в строк та до неї додані всі необхідні докази, і крім цього в позовній заяві також було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

У ЦПК України (Цивільному процесуальному кодексі) питання розподілу судових витрат між сторонами врегульовано статтею 141 ЦПК України.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До таких витрат належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати на експертизу, залучення свідків, витрати, витрати на оплату послуг перекладача тощо.

Щодо витрат про стягнення судового збору колегія суддів, шляхом перевірки матеріалів справи встановило, що основним рішенням суду від 15.05.2024 року позовні вимоги Позивача були задоволені в повному обсязі, але не вирішено питання розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з Відповідача на користь Позивача витрати по сплаті судового збору 1073,60 грн.

Щодо перевірки додаткового рішення в частині стягнутих витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла наступного.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини 1, 2 статті 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 141 ЦПК України).

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Такі висновки викладені у постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Але для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

У справі встановлено, що 02.06.2023 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Кириченка» в особі керуючого Кириченка Р.Ю. укладено договір № 679 про надання правової допомоги.

Відповідно до Акт № 1 приймання -передачі наданої правової допомоги (послуг) від 17.05.2024 року вартість наданих послуг ОСОБА_1 складає 17000 грн.

За змістом ч. 5, ч. 6 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Стороною відповідачів були надані заперечення на ухвалу про ухвалення додаткового рішення та в судовому засіданні представник заперечувала проти задоволення заяви позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Відтак, ураховуючи зазначене вище, у суду першої інстанції були передбачені процесуальним законом підстави для перегляду таких витрат та оцінки доказів їх понесення та часткове задоволення зазначених витрат.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновком районного суду, що заявлений представником позивача розмір витрат за надану правничу допомогу у сумі 17000 грн є неспівмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг і витраченим адвокатом часом на надання таких послуг. Відтак, районний суд обґрунтовано зменшив розмір заявлених витрат на правничу допомогу до 8000 грн і ця сума відповідає критеріям розумності, обґрунтованості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем при поданні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу не дотримано умови подання доказів понесених витрат та не було зроблено заяву під час розгляду про подання доказів після ухвалення рішення, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Так, про намір стягнути судові витрати стороною позивача зазначалось, ще при поданні позову, заяву про ухвалення додаткового рішення було подано з додержанням процесуальних строків та до заяви долучені всі необхідні докази.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не обґрунтував неспівмірність витрат, та зменшив витрати на правничу допомогу з 17000 грн до 8000 грн, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки суд першої інстанції здійснивши оцінку наданим доказам врахувавши обсяг виконаних адвокатом робіт, час витрачений адвокатом на виконання таких робіт, ціну позову, принцип розумності та справедливості. навів у додатковому рішенні мотивоване обґрунтування неспівмірності заявлених відповідачем судових витрат та підстави їх зменшення.

Щодо твердження скаржників, що судом першої інстанції не надано обґрунтування доводам викладеним у запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів вважає за потрібним зазначити наступне.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, оскаржуване судове рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» підлягає залишенню без задоволення, а Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2024 року - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», в інтересах якого діє Говорова Альона Ігорівна, залишити без задоволення.

Додаткове рішення Київського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький