печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3065/25-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився

представника третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Ліси України» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Громадської організації «Проти придурків та ідіотів» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Ліси України» (далі - відповідач, ДП «Ліси України»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, Громадської організації «Проти придурків та ідіотів» (далі - третя особа, ГО «Проти придурків та ідіотів»), в якому просить визнати ненадання відповідачем обґрунтованої, чіткої, зрозумілої та вичерпної відповіді на усі питання, поставлені у зверненні від 13.02.2022 року, спричинення йому моральної шкоди; стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 05.08.2024 року він, спільно з ГО «Проти придурків та ідіотів», відповідно до ст. ст. 34, 40 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», п.п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», звернулися до ДП «Ліси України» із запитом від 05.08.2024 року «05.08.2024 року ДПЛУ запит звіт ФКлГ» про надання копії відомостей про державне майно на підставі результатів інвентаризації за 2023 рік філії «Коростенське лісомисливське господарство» ДП «Ліси України», внесених до автоматизованої системи «Юридичні особи». У відповіді на цей запит від 09.08.2024 року за № 5350/19-2024 ДП «Ліси України» повідомило про те, що на виконання вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», вказаний запит скеровано до Фонду державного майна України для розгляду в межах компетенції. Житомирський окружний адміністративний суд, посилаючись на те, що Фонд державного майна України затверджує відповідні класифікатори та форму переліку державного майна, який йому подається, натомість подання даних інвентаризаційних описів та переліків державного майна Фонду не передбачено, відтак Фонд державного майна України не володіє цією інформацією, а тому й не є її розпорядником у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», рішенням від 27.09.2024 у справі № 240/15250/24, задовольнив позов його позов до ДП «Ліси України»; визнав протиправною бездіяльність ДП «Ліси України» щодо ненадання відповідь на запит від 05.08.2024 року в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації». Разом з тим, до моменту подання вказаної позовної заяви, рішення суду залишилось невиконаним, звернення від 05.08.2024 року відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» з урахуванням висновків суду не розглянуто. Вказує, що протиправне ненадання обґрунтованої та чіткої, зрозумілої та вичерпної відповіді на усі, поставлені у зверненні від 05.08.2024 року, питання (із урахуванням суті відповідного звернення та на підставі його ґрунтовного і всебічного вивчення), призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя (як внаслідок порушення прав ДП «Ліси України», так і внаслідок позовів до суду для усунення бездіяльності відповідача), до порушення стосунків з оточуючими людьми, необхідності неодноразового повторного звернення для встановлення істини у справі, доказування для вирішення питання протиправної бездіяльності, витрачання особистого часу, значних коштів, сили для відновлення свого порушеного права, що негативно відобразилось на психоемоційному стані, що завдало позивачу моральної шкоди, яку останній оцінює у розмірі 40 000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2025 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.01.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

04.02.2025 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.02.2025 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Ліси України» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Громадської організації «Проти придурків та ідіотів» про відшкодування моральної шкоди, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 15.04.2025 року.

20.02.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому останній зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

28.02.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, оскільки 28.01.2025 року ДП «Ліси України» на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 року у справі № 240/15250/24, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 року, надана відповідь № 568/19-2025 на запит ОСОБА_1 та ГО «Проти придурків та ідіотів» від 05.08.2024 року, надано запитувану інформацію. Відповідь направлена на електронну пошту, що була зазначена у запиті. Посилається на те, що ОСОБА_1 мав право на отримання публічної інформації, проте Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) встановлені межі здійснення цивільних прав, відповідно до яких не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3 ст. 13 ЦК України). Звертає увагу на те, що наразі в судах різних інстанцій та юрисдикцій перебуває: 10 судових справ за позовами щодо оскарження відповідей на запити про надання публічної інформації, що були подані ОСОБА_1 до ДП «Ліси України». Загальна кількість запитів на публічну інформацію, поданих ОСОБА_1 до ДП «Ліси України» протягом 2024 - 2025 років становить 35 штук. Зазначені обставини щодо відсутності у позивача будь-якого особистого зв`язку з ДП «Ліси України», адже він не є працівником або колишнім працівником підприємства, орендарем майна тощо, а також відомості про судові спори, які розпочинаються ним одразу після отримання відповідей, свідчать про зловживання позивачем своїм правом, оскільки відсутні обставини, які б свідчили про те, що запитувана інформація мала значення для його особистості. Також нібито заподіяна ДП «Ліси України» позивачу моральна шкода спростовується тим, що він постійно готує таку велику кількість процесуальних документів по всій території України, тобто знаходиться у працездатному стані з стійкою психоемоційною напругою, сконцентрованістю, уважністю до деталей, постійним контролем строків виконання документів. На думку представника відповідача, позивач зловживає своїми правами, подаючи аналогічні позови. Зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження фактів порушення його прав, як наслідок завдання йому відповідачем моральної шкоди.

28.02.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній підтримав викладені у позовній заяві підстави.

15.04.2025 року справу було знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, судове засідання призначено на 19.05.2025 року.

15.04.2025 року та 21.04.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшли клопотання про розгляд справи за його відсутності, в яких останній зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

16.05.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

В судове засідання 19.05.2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку та електронною поштою. У письмових клопотаннях позивач та представник відповідача просили розглядати справу за їх відсутності.

Оскільки, згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що 05.08.2024 року ОСОБА_1 та ГО «Проти придурків та ідіотів», відповідно до ст. ст. 34, 40 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», п.п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», звернулися до ДП «Ліси України» із запитом, в якому просили надати копію відомостей про державне майно на підставі результатів інвентаризації за 2023 рік філії «Коростенське лісомисливське господарство» ДП «Ліси України», внесених до автоматизованої системи «Юридичні особи».

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 року у справі № 240/15250/24, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 року, позов ОСОБА_1 до ДП «Ліси України» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність ДП «Ліси України» щодо не надання відповіді на запит ОСОБА_1 від 05.08.2024 року в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації»; зобов`язано ДП «Ліси України» розглянути запит ОСОБА_1 від 05.08.2024 року відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» з урахуванням висновків суду у цьому рішенні; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

20.01.2025 року ДП «Ліси України», на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 року у справі № 240/15250/24, надало відповідь на запит ОСОБА_1 від 05.08.2024 року.

Проте, позивач вважає надану відповідь неповною, що заподіяло останньому моральну шкоду.

Як визначено у ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних , житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як визначено у ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (ст. 3 Закону України «Про звернення громадян»).

Частиною ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено поняття публічної інформації, як відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про доступ до публічної інформації», метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону відповідно до ст. 13 визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» зазначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Приписами ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Як визначено у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

У ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: ненадання відповіді на запит; ненадання інформації на запит; безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; не оприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; нездійснення реєстрації документів; навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на наявність рішення суду, яким визнано протиправну бездіяльність ДП «Ліси України» щодо ненадання відповіді на запит. Зазначає, що вимушений захищати своє порушене право, що вимагало зусиль для організації його часу, побуту, значних коштів, сили на відновлення порушеного права, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані, порушення стосунків з оточуючими.

Разом з тим, суд, вважає, що наявність судового рішення про визнання протиправною бездіяльності ДП «Ліси України» не може бути підставою для задоволення позову, оскільки даним рішенням не встановлюється безумовна доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності заподіяння моральної шкоди.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Однак ця норма встановлює лише загальні правові засади відшкодування зазначеної шкоди.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення.

Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У порушення процесуального обов`язку позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, не зазначено у чому саме вона полягає, не обґрунтовано її розмір, не доведено, що шкода була завдана саме протиправними діями відповідача, та наявності причинно-наслідкового зв`язку між такою шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Однак, всупереч вказаним вимогам, позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено факт заподіяння йому моральної шкоди.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як визначено у ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Аналізуючи викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, а учасниками справи належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано, то питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 56 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 23, 1173 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 3, 5, 15, 20, 24 Законом України «Про звернення громадян», ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274-279, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Державного підприємства «Ліси України» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Громадської організації «Проти придурків та ідіотів» про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Державне підприємство «Ліси України», 01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9А; .

Третя особа: Громадська організація «Проти придурків та ідіотів», 12504, Житомирська обл., м. Коростишів, вул. Гагаріна, 48; .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 29.05.2025 року.

Суддя І.В. Григоренко