КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 357/11465/23

номер провадження №22-ц/824/11949/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник позивачів ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2025 року /суддя Ярмола О.Я./

у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , Білоцерківської міської ради, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про визнання незаконним та скасування рішення Білоцерківської міської ради, скасування державної реєстрації речового права на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 звернулись до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просили скасувати рішення Білоцерківської міської ради Київської області № 2423-24-VІІ від 23 грудня 2021 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельної ділянки комунальної власності у власність ОСОБА_2 »; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0391 га, кадастровий номер: :03:025:0186; скасувати в Державному земельному кадастрі запис про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0391 га, кадастровий номер: :03:025:0186.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2025 року позов задоволено.

Скасовано рішення Білоцерківської міської ради Київської області № 2423-24-VІІ від 23 грудня 2021 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельної ділянки комунальної власності у власність ОСОБА_2 ».

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0391 га, кадастровий номер: :03:025:0186, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано в Державному земельному кадастрі запис про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0391 га, кадастровий номер: :03:025:0186. /т. 2 а.с. 62-76/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що підписи в акті погодження меж могли бути виконані іншими співвласниками будинку ( ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ), а не лише ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ; не враховано покази свідка ОСОБА_8 про необов`язковість підписів суміжників; не оцінено покази свідка ОСОБА_9 , який не пам`ятає обставин підписання акту; відсутність порушеного права позивачів, оскільки їхня земельна ділянка не сформована; висновки суду не відповідають постановам Верховного Суду (від 20.03.2019 у справах № 350/67/15-ц та № 514/1571/14-ц, від 23.01.2019 у справі № 580/168/16-ц, від 01.08.2022 у справі № 619/1415/19, від 03.04.2024 у справі № 278/3198/20), де вказано, що акт погодження меж не є обов`язковим елементом технічної документації і не призводить до виникнення чи зміни прав на земельну ділянку; порушення ст. 263 ЦПК України щодо обґрунтованості рішення.

Представник позивачів подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що апеляційна скарга безпідставна; ОСОБА_2 не звертався за підписами, використав підроблений акт погодження меж (експертиза підтвердила, що підписи не ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а клопотання про перевірку підписів інших співвласників не заявлялося); комісія мала з`ясувати мотиви відмови в підписанні акту (згідно з тими ж постановами Верховного Суду); існує накладення меж на 4 кв.м. (висновок експертизи № 27677/23-41 від 04.04.2024), що зменшило площу користування позивачів; ОСОБА_2 встановив паркан не по існуючим межам, збільшивши свою ділянку за рахунок позивачів; доводи апелянта надумані та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позову, на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_2 та користувачами земельної ділянки за цією ж адресою.

ОСОБА_2 є користувачем суміжної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2021 році позивачі вирішили приватизувати земельну ділянку, на якій знаходиться належний їм будинок, та 30.07.2021 звернулись до сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_10 для виготовлення технічної документації із землеустрою. Технічна документація складалась по фактичному користуванню.

19.10.2021 позивачі звернулися до Білоцерківської міської ради з приводу погодження меж земельної ділянки з цільовим призначенням 02.01.Для будівництва і обслуговування -житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (під розміщення існуючого житлового будинку, належного нам на праві приватної власності) за адресою: АДРЕСА_2 , в межах червоної лінії та без підпису суміжного землекористувача ОСОБА_2 .

За результатами розгляду вказаної заяви, 04.11.2021 постійна комісія з питань земельних відносин, земельного кадастру, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток історичного середовища відмовила в погодженні межі земельної ділянки в межах червоної лінії та без підпису суміжного землекористувача ОСОБА_2 , з огляду на те, що згідно генерального плану м. Біла Церква, затвердженого рішенням Білоцерківської міської ради № 319-18-VII від 03.11.2016 року та «Плану зонування території міста Біла Церква», затвердженого рішенням Білоцерківської міської ради № 3567-68-VII від 28.03.2019, дана земельна ділянка знаходиться в зоні «Ж-3р», в якій не допускається будівництво нових індивідуальних житлових будинків, та частково в зоні «ТР-2» (в межах червоних ліній), в якій взагалі заборонено будь-яке будівництво, в зв`язку з чим площа земельної ділянки потребує уточнення.

Позивачі вказують, що будинок на вищевказаній земельній ділянці побудований ще у 1940 році, а всі подальші прибудови до нього, - на підставі рішень виконкому Білоцерківської міської ради від 26.09.2006 № 461 та від 20.05.2008 № 201, тобто задовго до затвердження Генерального плану м. Біла Церква (2016 рік) та Плану зонування території міста (2019 рік) та з дозволу органів місцевого самоврядування, нового будівництва на цій земельній ділянці не планується, а приватизувати земельну ділянку позивачі бажають в тих межах, що історично склалися та багато років були непорушними.

27.05.2022 позивачі повторно звернулись до Білоцерківської міської ради щодо погодження меж земельної ділянки, однак, з огляду на підпункт 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, у відповідності до якого під час воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється, звернення позивачів не було розглянуто. Згодом на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель» №2698-ІХ від 19.10.2022, та з огляду на те, що земельна ділянка, про приватизацію якої звернулись позивачі, знаходиться під належним їм на праві приватної власності будинком,

04.08.2023 позивачам було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, оскільки в межах земельної ділянки з кадастровим номером :03:025:0186, розташована інша земельна ділянка, площа якої співпадає на 0,6085%.

Також встановлено, що 29.10.2021 ОСОБА_2 звернувся до сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_11 щодо виготовлення технічної документації із землеустрою, та рішенням Білоцерківської міської ради № 2423-24-VIII від 23.12.2021 його технічну документацію із землеустрою було затверджено, а земельну ділянку комунальної власності з цільовим призначенням 02.01. Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (під розміщення існуючого житлового будинку) за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0391 га за рахунок земель населеного пункту міста Біла Церква, кадастровий номер: :03:025:0186, - передано йому у власність.

Також встановлено, що згідно з висновком експерта № СЕ-19/111-23/44731-ПЧ від 20.09.2023 підпис в графі «Представники суміжних землекористувачів» у акті визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 від 29.10.2021 виконано не ОСОБА_4 та не ОСОБА_6 , підпис в графі «Суміжні землекористувачі» у відомості про встановлення межових знаків земельної ділянки, виконаний не ОСОБА_4 та не ОСОБА_6 .

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 27677/23-41 від 04.04.2024 існує накладення меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до Технічної документації ФОП Горобець 2021 року на межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до Технічної документації ФОП ОСОБА_10 2021 року. Площа накладання меж земельних ділянок відповідно до документацій із землеустрою на ці земельні ділянки становить 0.0004 га (4 кв.м.).

Позивачі вказують, що після реєстрації ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 та встановлення бетонного паркану частково в межах земельної ділянки площею 0.0617 га, що перебувала у фактичному користуванні громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , змінилась конфігурація та проміри меж земельної ділянки по АДРЕСА_2 , встановлені відповідно до технічної документації ФОП ОСОБА_10 2021 року. Площа земельної ділянки, якою фактично користуються позивачі після встановлення бетонного паркану зменшилась на 0.0004 га (4 кв. м.) відносно площі 0.0617 га і становить 0.0613 га.

Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції керувався ст. 3 ЗК України про те, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами; ст. 4 ЗК України про те, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель; ст. 116, 118 ЗК України про те, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону; ст. 50, 55 Закону України «Про землеустрій» про те, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає перелік документів, таких як завдання на складання документації, пояснювальну записку, матеріали топографо-геодезичних робіт, кадастровий план тощо, але не містить акту погодження меж як обов`язкового додатка; ст. 198 ЗК України про те, що кадастрові зйомки включають погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами як допоміжну стадію.

Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що при формуванні земельної ділянки ОСОБА_2 та при затвердженні технічної документації щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність були надані недостовірні дані, зокрема технічна документація містила підроблений акт погодження меж (підписи не ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , згідно з висновком експерта № СЕ-19/111-23/44731-ПЧ від 20.09.2023), що призвело до накладення меж на 4 кв.м. (висновок експертизи № 27677/23-41 від 04.04.2024) та зменшення площі фактичного користування позивачів з 0.0617 га до 0.0613 га; ОСОБА_2 самовільно заволодів частиною земельної ділянки позивачів, встановивши паркан не по історично сформованим межам, що порушує права позивачів на приватизацію земельної ділянки в межах фактичного користування; комісія Білоцерківської міської ради мала з`ясувати мотиви відсутності підписів суміжників, але затвердила документацію з недостовірними даними, що робить рішення ради незаконним; державна реєстрація права власності ОСОБА_2 та запис у ДЗК підлягають скасуванню як наслідки незаконного рішення.

З таким висновком суду не можна погодитись з наступних підстав.

Доводи позивачів про підробку акту погодження меж є необґрунтованими, оскільки висновок експерта № СЕ-19/111-23/44731-ПЧ від 20.09.2023 встановлює лише те, що підписи в графі «Представники суміжних землекористувачів» та «Суміжні землекористувачі» не виконані ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , і не може слугувати підставою для визнання технічної документації недостовірною (ст. 55 Закону України «Про землеустрій»).

Акт погодження меж не є обов`язковим елементом технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а його підписання є виключно допоміжною стадією кадастрової зйомки, спрямованою на уникнення технічних помилок, і не призводить до виникнення, зміни чи припинення прав на земельну ділянку (ст. 50, 55 Закону України «Про землеустрій», ст. 198 ЗК України). Непідписання акту суміжними землекористувачами саме по собі не є підставою для визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки у власність, а також для скасування державної реєстрації права власності (постанови Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 580/168/16-ц, від 01.08.2022 у справі № 619/1415/19, постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справах № 350/67/15-ц та № 514/1571/14-ц). Комісія Білоцерківської міської ради не зобов`язана була з`ясовувати мотиви відсутності підписів, оскільки акт погодження не є обов`язковим, а рішення приймається більшістю голосів.

Переглядаючи справу, апеляційний суд вказує на те, що як позивачі так і відповідач отримали земельні ділянки у спадок, будинки на них побудовані ще у 1940-1950 роках, технічна документація щодо земельних ділянок не розроблялась.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 звернувся з вимогами щодо розроблення технічної документації до позивачів у справі, межі земельної ділянки ОСОБА_2 встановлено по історично існуючим межам, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_9 (геодезиста, який проводив обміри виключно по існуючому паркану), ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (сусідів, які підтвердили, що новий бетонний паркан встановлено на місці старого металевого без зміни конфігурації), а також висновком експертизи № 27677/23-41 від 04.04.2024, який вказує на відсутність порушення меж земельної ділянки з кадастровим номером :03:025:0186, відсутність накладення на фактичні межі земельної ділянки позивачів станом на 23.12.2021 та те, що будь-яка частина цієї ділянки не перебувала у користуванні позивачів з 24.11.2021 до 23.12.2021.

Накладення на площі 0.0004 га (4 кв.м.) існує лише відповідно до технічної документації ФОП ОСОБА_10 2021 року, яка не підтверджує наявність зареєстрованої документації по землі позивачів, а тому не є підставою для визнання накладення фактичним (ст. 118 ЗК України, постанова Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 278/3198/20). Встановлення меж земельних ділянок не входить до компетенції суду, а є функцією землевпорядних органів (ст. 198 ЗК України, постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 514/1571/14-ц).

ОСОБА_2 першим розробив технічну документацію (29.10.2021) по історично існуючим межам та зареєстрував земельну ділянку (рішення ради від 23.12.2021), тоді як земельна ділянка позивачів не сформована та не зареєстрована в Державному земельному кадастрі, а отже, позивачі не мають порушеного права на приватизацію в межах фактичного користування (ст. 116, 118 ЗК України).

При цьому, згода сусідніх землекористувачів не має значення, оскільки документації на ділянки не було ні у кого, а ОСОБА_2 сформував ділянку першим по існуючим межам без порушення прав позивачів (постанова Верховного Суду від 04.02.2025 у справі № 681/1215/22, яка підтверджує пріоритет першої сформованої ділянки).

Отже, обраний позивачами спосіб захисту є неефективним, оскільки відсутнє порушене право (ст. 16 ЦК України, ст. 5 ЦПК України).

Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд не дав належної оцінки доказам (показам свідків, висновкам експертизи), неправильно застосував норми матеріального права (ст.ст. 3, 4, 116, 118, 198 ЗК України, ст.ст. 50, 55 Закону України «Про землеустрій»).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2025 року - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2025 року - скасувати.

Відмовити у позові ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , Білоцерківської міської ради, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про визнання незаконним та скасування рішення Білоцерківської міської ради, скасування державної реєстрації речового права на земельну ділянку.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 4831,20 грн судового збору в рівних частках, тобто по 1207, 80 грн з кожного.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 30 000 грн витрат на правову допомогу в рівних частках, тобто по 7 500 грн з кожного.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: