Справа № 522/3587/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

судді Козирського Є.С.,

секретаря Лепешенкової В.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

07.03.2024 року ОСОБА_3 звернулася до Приморського районного суду м.Одеси із позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 16 грудня 2019 року між ОСОБА_5 , в інтересах якого діяла ОСОБА_6 , з однієї сторони, та ОСОБА_4 , з другої сторони був укладений договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. за р.№2056.

Відповідно до п.1 договору від 16.12.2019 року ОСОБА_5 передав у власність грошові кошти, а ОСОБА_4 прийняла у власність грошові кошти у розмірі 37 170 доларів США та зобов`язалася повернути їх терміном по 16.06.2020 року включно за наступним графіком: 945 доларів США не пізніше 16.01.2020 року; 945 доларів США не пізніше 16.02.2020 року; 945 доларів США не пізніше 16.03.2020 року; 945 доларів США не пізніше 16.04.2020 року; 945 доларів США не пізніше 16.05.2020 року; 32 445 доларів США не пізніше 16.06.2020 року.

Відповідно до п.5 договору від 16.12.2019 року якщо Позичальник своєчасно не поверне суму позики в строки, обумовлені цим Договором, Позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця штраф в розмірі 1% від суми боргу за кожний день прострочення.

Позивач зазначив, що станом на 16.06.2020 року 37 170 доларів США за графіком, встановленим п.1 договору від 16.12.2019 року, повернуті не були.

16.06.2020 року між ОСОБА_5 , в інтересах якого діяла ОСОБА_6 , з однієї сторони, та ОСОБА_4 , з другої сторони був укладений договір про внесення змін до договору позики від 16.12.2019 року. Договір про внесення змін від 16.06.2020 року посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Місік О.В. за р.№596.

Вказаним договором про внесення змін від 16.06.2020 року пункт 1 договору позики від 16.12.2019 року викладено у наступній редакції: « ОСОБА_5 передав у власність грошові кошти, а ОСОБА_4 прийняла у власність грошові кошти у розмірі 37 170 доларів США та зобов`язалася повернути їх терміном по 16.06.2020 року включно за наступним графіком: 945 доларів США не пізніше 16.07.2020 року; 945 доларів США не пізніше 16.08.2020 року; 945 доларів США не пізніше 16.09.2020 року; 945 доларів США не пізніше 16.10.2020 року; 945 доларів США не пізніше 16.11.2020 року; 32 445 доларів США не пізніше 16.12.2020 року».

Позивач зазначив, що станом на 16.12.2020 року 37 170 доларів США за графіком, встановленим п.1 договору про внесення змін від 16.06.2019 року, повернуті не були.

16.12.2020 року між ОСОБА_5 , в інтересах якого діяла ОСОБА_6 , з однієї сторони, та ОСОБА_4 , з другої сторони був укладений договір про внесення змін до договору позики від 16.12.2019 року. Договір про внесення змін від 16.12.2020 року посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Місік О.В. за р.№1611.

Вказаним договором про внесення змін від 16.12.2020 року пункт 1 договору позики від 16.12.2019 року викладено у наступній редакції: « ОСОБА_5 передав у власність грошові кошти, а ОСОБА_4 прийняла у власність грошові кошти у розмірі 37 170 доларів США та зобов`язалася повернути їх терміном по 16.06.2021 року включно за наступним графіком: 945 доларів США не пізніше 16.01.2021 року; 945 доларів США не пізніше 16.02.2021 року; 945 доларів США не пізніше 16.03.2021 року; 945 доларів США не пізніше 16.04.2021 року; 945 доларів США не пізніше 16.05.2021 року; 32 445 доларів США не пізніше 16.06.2021 року».

Позивач зазначає, що як станом на 16.06.2021 року, так і станом на 06.03.2024 року грошові кошти за графіками, які були встановлені договором позики, посвідченим Місік О.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 16 грудня 2019 року за реєстровим № 2056, з відповідними змінами, внесеними Договором про внесення змін до договору позики, посвідченим Місік О.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 16 червня 2020 року за реєстровим № 596, Договором про внесення змін до договору позики, посвідченим Місік О.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 16 грудня 2020 року за реєстровим № 1611.

28.01.2022 року на підставі договору про відступлення права вимоги за договором позики було змінено кредитора за вищевказаними договорами позики з ОСОБА_5 на ОСОБА_3 .

Станом на дату подання позову заборгованість до вищевказаними договорами, на думку позивача, складала 144 147, 25 доларів США, з яких 37 170 доларів США основна заборгованість, 106 977,25 доларів США заборгованість зі сплати штрафу.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.04.2024 року було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.2024 року вказана цивільна справа передана за територіальною підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.04.2024 року прийнято до розгляду вказану справу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.05.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.2024 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 26.11.2024 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.2024 року залишено без змін.

У судове засідання, яке призначалося на 10.12.2024 року, учасники справи не з`явилися, судове засідання відкладено на 14.01.2025 року.

У судове засідання, яке призначалося на 14.01.2025 року, учасники справи не з`явилися, судове засідання відкладено на 17.02.2025 року.

У судове засідання, яке призначалося на 17.02.2025 року, учасники справи не з`явилися, судове засідання відкладено на 18.03.2025 року.

У судове засідання, яке призначалося на 18.03.2025 року учасники справи не з`явилися, судове засідання відкладено на 15.04.2025 року.

У судове засідання, яке призначалося на 15.04.2025 року учасники справи не з`явилися, судове засідання відкладено на 05.05.2025 року.

У судове засідання, яке призначалося на 05.05.2025 року учасники справи не з`явилися. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

06.05.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач не визнав позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати штрафних санкцій. Відзив мотивований тим, що не було дотримано процедуру повідомлення боржника про зміну кредитора. Крім цього, відзив містить посилання щодо неможливості нарахування штрафних санкцій після введення воєнного стану. Відзив клопотання про поновлення строку для його прийняття не містить.

У судове засідання, яке призначалося на 12.06.2025 року учасники справи не з`явилися, судове засідання відкладено на 19.08.2025 року.

19.08.2025 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення щодо розміру заборгованості, який вказаний у позовній заяві.

У судове засідання, яке призначалося на 19.08.2025 року учасники справи не з`явилися, судове засідання відкладено на 26.09.2025 року.

У судове засідання, яке призначалося на 26.09.2025 року учасники справи не з`явилися, судове засідання відкладено на 08.10.2025 року.

У судове засідання, яке призначалося на 08.10.2025 року з`явилися учасники справи, висловили вступні слова, надали пояснення та міркування щодо доводів позовної заяви, розрахунку заборгованості, поставили один одному питання.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення щодо суті позовних вимог, які кореспондуються зі змістом позовної заяви.

Представник відповідача визнав позов в частині стягнення основного боргу, в частині стягнення штрафних санкцій заперечив.

Заслухавши пояснення та доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 16 грудня 2019 року між ОСОБА_5 , в інтересах якого діяла ОСОБА_6 , з однієї сторони, та ОСОБА_4 , з другої сторони був укладений договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. за р.№2056 (а.с.8 -9).

Відповідно до п.1 договору від 16.12.2019 року ОСОБА_5 передав у власність грошові кошти, а ОСОБА_4 прийняла у власність грошові кошти у розмірі 37 170 доларів США та зобов`язалася повернути їх терміном по 16.06.2020 року включно за наступним графіком: 945 доларів США не пізніше 16.01.2020 року; 945 доларів США не пізніше 16.02.2020 року; 945 доларів США не пізніше 16.03.2020 року; 945 доларів США не пізніше 16.04.2020 року; 945 доларів США не пізніше 16.05.2020 року; 32 445 доларів США не пізніше 16.06.2020 року.

Відповідно до п.5 договору від 16.12.2019 року якщо Позичальник своєчасно не поверне суму позики в строки, обумовлені цим Договором, Позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця штраф в розмірі 1% від суми боргу за кожний день прострочення.

Як зазначено у позовній заяві та поясненнях представника позивача станом на станом на 16.06.2020 року 37 170 доларів США за графіком, встановленим п.1 договору від 16.12.2019 року, повернуті не були, а тому сторони дійшли згоди продовжити строк повернення позики.

16.06.2020 року між ОСОБА_5 , в інтересах якого діяла ОСОБА_6 , з однієї сторони, та ОСОБА_4 , з другої сторони був укладений договір про внесення змін до договору позики від 16.12.2019 року. Договір про внесення змін від 16.06.2020 року посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. за р.№596.

Вказаним договором про внесення змін від 16.06.2020 року пункт 1 договору позики від 16.12.2019 року викладено у наступній редакції: « ОСОБА_5 передав у власність грошові кошти, а ОСОБА_4 прийняла у власність грошові кошти у розмірі 37 170 доларів США та зобов`язалася повернути їх терміном по 16.06.2020 року включно за наступним графіком: 945 доларів США не пізніше 16.07.2020 року; 945 доларів США не пізніше 16.08.2020 року; 945 доларів США не пізніше 16.09.2020 року; 945 доларів США не пізніше 16.10.2020 року; 945 доларів США не пізніше 16.11.2020 року; 32 445 доларів США не пізніше 16.12.2020 року» (а.с.14 - 15).

Як зазначено у позовній заяві та поясненнях представника позивача станом на 16.12.2020 року 37 170 доларів США за графіком, встановленим п.1 договору від 16.06.2019 року, повернуті не були, а тому сторони дійшли згоди продовжити строк повернення позики.

16.12.2020 року між ОСОБА_5 , в інтересах якого діяла ОСОБА_6 , з однієї сторони, та ОСОБА_4 , з другої сторони був укладений договір про внесення змін до договору позики від 16.12.2019 року. Договір про внесення змін від 16.12.2020 року посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. за р.№1611 (а.с. 21 - 22).

Вказаним договором про внесення змін від 16.12.2020 року пункт 1 договору позики від 16.12.2019 року викладено у наступній редакції: « ОСОБА_5 передав у власність грошові кошти, а ОСОБА_4 прийняла у власність грошові кошти у розмірі 37 170 доларів США та зобов`язалася повернути їх терміном по 16.06.2021 року включно за наступним графіком: 945 доларів США не пізніше 16.01.2021 року; 945 доларів США не пізніше 16.02.2021 року; 945 доларів США не пізніше 16.03.2021 року; 945 доларів США не пізніше 16.04.2021 року; 945 доларів США не пізніше 16.05.2021 року; 32 445 доларів США не пізніше 16.06.2021 року».

Отже, судом встановлено, що останнім днем строку повернення грошових коштів було 16.06.2021 року.

28.01.2022 року на підставі договору про відступлення права вимоги за договором позики було змінено кредитора за вищевказаними договорами позики з ОСОБА_5 на ОСОБА_3 (а.с.29 - 31).

Відповідно до п.1.1. договору про відступлення права вимоги за цим договором первісний позикодавець відступає, а новий позикодавець набуває право вимоги за договором позики, посвідчений Місік О.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 16.12.2019 року за р.№2056, з відповідними змінами, які внесені договором про внесення змін до договору позики від 16.12.2019 року, договором про внесення змін від 16.06.2020 року посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. за р.№596, договором про внесення змін до договору позики від 16.12.2019 року. Договір про внесення змін від 16.12.2020 року посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. за р.№1611, в порядку та обсязі, визначених цим договором відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі, але не обмежуючись, ст.512 ЦК України. Право вимоги - повний обсяг прав вимоги первіісного позиколавця до позичальника за договором позики, в тому числі, але не обмежуючись, право на основну суму позики, на штрафи та будь які інші платежі, які підлягають сплати відповідно до умов договору позики тощо на дату відступлення права вимоги за цим договором, а також всі та будь які інші платежі, що виникнуть відповідно до умов договору позики в мабутньому.

На а.с.33 наявне повідомлення про заміну кредитора від 02.02.2022 року, а на а.с.35 наявні квитанції про поштові відправлення на ім`я ОСОБА_4 за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Надаючи оцінку вказаним доказам та поясненням учасників справи суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст..610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст..626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до вимог статті 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно відсуми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до положень ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Суд констатує, що матеріали справи не містять доказів повернення грошових коштів, а відтак право позивача є порушеним.

У постанові КЦС ВС від 22.04.2024 у справі №559/1622/19 зазначається, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок.

В даному випадку суд погоджується із розрахунком позовних вимог, який наданий позивачем. Суд бере до уваги, що розрахунки за штрафними санкціями проведені по введення в дію воєнного стану. Так, останнім днем строку повернення позики сторони визначили 16.06.2021 року, а відтак штрафні санкції підлягають до сплати за період прострочення з 17.06.2021 року по 24.02.2022 року, що складає 253 дні.

Конттрозрахунку сторона відповідача не надала.

Надаючи оцінку доводам представника відповідача щодо ухилення кредитора від отримання позики суд виходить із такого.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування

У п. 7.48., 7.49 постанови ВП ВС від 20.12.2024 року у справі №910/21682/15 зазначено, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Стороною відповідача не надано будь яких доказів щодо фактів ухилення позивача та первісного кредитора від отримання боргу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу в разі: ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку.

Відповідно до п.1.3. Глави 21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений Наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, прийняття грошових сум або цінних паперів у депозит для передавання кредитору здійснюється за відповідною заявою заінтересованої особи (боржника). Заява реєструється нотаріусом у книзі вхідної кореспонденції і є підставою для вчинення нотаріальної дії.

Суд зазначає, що законодавцем визначена чітка процедура наслідків ухилення кредитора від прийняття зобов`язання. Разом із цим, відповідачем не наведено доказів того, що він звертався до первісного кредитора чи позивача з питанням повернення грошових коштів, та що вони ухилялися від прийняття виконання. Так само, матеріали справи не містять доказів звернень до нотаріуса у належній формі.

Надаючи оцінку доводам позивача про неналежне сповіщення відповідача про заміну кредитора суд виходить із такого. У постанові КЦС ВС від 6 лютого 2019 року у справі №361/2105/16-ц зазначається про те, що згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається сторона відповідача, не припиняє зобов`язань сторін за договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Крім цього, суд звертає увагу, що на адресу: АДРЕСА_2 надсилалося відповідне повідомлення (а.с.33). Вказана адреса відповідача зазначено у договорі від 16.12.2020 року (а.с.21), а тому позивачем вживалися заходи щодо повідомлення боржника.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що відповідач взятих на себе боргових зобов`язань в строки передбачені договором належним чином не виконав, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 15 140,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 3-7, 10-13, 18, 11, 76-83, 95, 133, 141, 174, 213, 228, 229, 241-246, 258, 259, 263-268, 272, 273 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , грошові кошти в розмірі 144 147, 25 доларів США, з яких 37 170 доларів США основна заборгованість, 106 977,25 доларів США заборгованість зі сплати штрафних санкцій.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , витрати зі сплати судового збору у розмірі 15 140 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 16.10.2025 року.

Суддя: Є. С. Козирський