КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 759/18718/24

номер провадження №22-ц/824/10297/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянуву порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 березня 2025 року /суддя Ул`яновська О.В./

у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просив суд стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за спожиті: до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 00 грн 00 коп.; до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 00 грн 00 коп.; з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 13494 грн 14 коп.; з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 67017 грн 41 коп.; з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 23862 грн 07 коп.; з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 71995 грн 17 коп.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 693 грн 66 коп.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 504 грн 66 коп.; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 44 грн 06 коп.; та судовий збір по справі у розмірі 3028 грн 00 коп., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43 грн 00 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 березня 2025 року позовні вимоги задоволено. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 ), ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 ), ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_7 ), ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_8 ), ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_9 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП: НОМЕР_10 ) на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (м. Київ, пл.. Івана Франка, 5, ) заборгованість за спожиті послуги у розмірі 177611 (сто сімдесят сім тисяч шістсот одинадцять) грн 17 коп., судовий збір по справі у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43 грн 00 коп. /т. 2 а.с. 54-61/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2

звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що спірне рішення винесене за умови неправильного застосування норм матеріального права, які регулюють порядок споживання та використання комунальних послуг, а також із порушенням застосування норм процесуального права; строк позовної давності сплив; ОСОБА_1 не є споживачем послуг, оскільки не проживає за адресою надання послуг з 23.07.2017; розрахунок заборгованості здійснено без врахування встановлених лічильників гарячої води; акт про не проживання є належним доказом.

Представник позивача звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що строк позовної давності не сплив з урахуванням продовження через карантин; відповідачі зареєстровані за адресою, доказів не проживання не надано; лічильники не прийнято на облік через відсутність повірки; зареєстровані особи несуть солідарну за оплату послуг.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про розгляд справи в порядку письмового провадження поінформовані належним чином, з відзивом на апеляційну скаргу до суду не звертались.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає Комунальне підприємство виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго».

Згідно з долученими до позовної заяви розрахунками заборгованості у відповідачів станом на 01.07.2024 заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що складає 177611 грн 17 коп.

Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції вірно керувався ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" про те, що комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів; ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" про те, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання; ст. 509 ЦК України про те, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; ст. 526 ЦК України про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; ст. 610 ЦК України про те, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); ст. 612 ЦК України про те, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; ст. 901 ЦК України про те, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором; ст. 903 ЦК України про те, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором; ст. 256 ЦК України про те, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; ст. 257 ЦК України про те, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; ст. 261 ЦК України про те, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; ст. 267 ЦК України про те, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржників покладено обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора; послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку надавалися в повному обсязі; відповідачі є зареєстрованими за адресою надання послуг, доказів не проживання не надано; лічильники не враховано через відсутність інформації про повірку та прийняття на облік; строк позовної давності продовжено на період карантину з 12.03.2020 по 30.06.2023, тому позов подано в межах строку.

Суд мотивував висновок тим, що позивач надав розрахунок заборгованості, а відповідачі не спростували факт отримання послуг; акти про не проживання не є належними доказами для всього періоду; солідарна відповідальність зареєстрованих осіб за оплату послуг передбачена ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції не спростовують його рішення. Аргументи апелянта про сплив строку позовної давності є безпідставними, оскільки, як не заперечується апелянтом, перебіг строку позовної давності було зупинено на період карантину з 12.03.2020 по 30.06.2023 відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 267 ЦК України та Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 (зі змінами). Розрахунки строків, наведені в апеляційній скарзі, є невірними, оскільки час дії карантину не включається до строку позовної давності, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду від 15.09.2021 у справі № 761/23456/20, де зазначено, що період карантину виключається з обчислення строків позовної давності. Таким чином, позов подано в межах строку, встановленого ст. 257 ЦК України.

Акт непроживання ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 111) та договір оренди від липня 2017 року (а.с. 110) не спростовують безперервності її непроживання за адресою надання послуг ( АДРЕСА_2 ) станом на момент звернення з позовом у вересні 2024 року та на момент вирішення справи судом. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», особи, зареєстровані за адресою надання комунальних послуг, несуть солідарну відповідальність за їх оплату, якщо не доведено факту непроживання та припинення споживання послуг, що не підтверджено належними доказами апелянта (ст. 81 ЦПК України).

Відхиляє також апеляційний суд і доводи апеляційної скарги щодо неврахування показань лічильників, оскільки у матеріалах справи наявний акт повірки від 12.11.2009 року при їх встановленні, доказів проходження повірки лічильників з моменту виникнення боргу у травні 2018 року апелянтом не надано.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, зокрема ст. 509, 526, 901, 903 ЦК України, ст. 1, 9, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також норми процесуального права (ст. 89 ЦПК України), оцінивши докази та встановивши факт надання послуг і наявність заборгованості, що не спростовано апелянтом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 березня 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: