УХВАЛА

Іменем України

13 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 128/2372/24

провадження № 61-4573ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування майнової шкоди.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29 липня

2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування майнової шкоди визнано неподаною і повернено позивачу.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 липня 2024 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 липня 2024 року повернено особі, яка її подала.

ОСОБА_1 повторно звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 липня 2024 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року апеляційну скаргу, подану від імені ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 липня 2024 року, а також документ під назвою «щодо виконання ухвали від 27 вересня 2024 року», повернено без розгляду.

ОСОБА_1 втретє звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 липня 2024 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 листопада 2024 року визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 липня 2024 року є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вказану ухвалу суду повернено заявнику.

Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 3 028,00 грн та стягнено з нього указану суму в дохід Державного бюджету України.

ОСОБА_1 вчетверте звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 липня 2024 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 липня 2024 року визнано неподаною та повернено особі, яка її подала.

ОСОБА_1 вп`яте звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 липня 2024 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 січня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Заявнику запропоновано надати заяву про поновлення строку із зазначенням підстав такого поновлення та докази сплати судового збору.

Ухвала Вінницького апеляційного суду від 03 січня 2025 року отримана заявником 18 січня 2025 року, що підтверджується витягом з трекінгу Акціонерного товариства «Укрпошта».

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 лютого 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування майнової шкоди.

02 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 лютого 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

У травні 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2025 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги.

У серпні 2025 року ОСОБА_1 повторно подав до Верховного Суду заяву про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2025 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги.

У вересні 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву на виконання вимог ухвали разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Заявник зазначає, що оскаржувану ухвалу він отримав 05 березня 2025 року, згідно з листом Вінницького районного суду Вінницької області оскаржуване судове рішення направлено заявнику 06 лютого 2025 року, проте в матеріалах справи відсутні відомості щодо підтвердження факту її отримання.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК Україниу разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

За загальним правилом статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 354 цього Кодексу учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати наданих процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

ЄСПЛ зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE,

№ 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Заінтересовані особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та

№ 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Апеляційний суд встановивши, що ОСОБА_1 станом на 05 лютого

2025 року не виконав вимоги ухвали Вінницького апеляційного суду

від 03 січня 2025 року, обґрунтовано застосував положення пункту 4 частини першої статті 358 цього Кодексу та відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком для осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду від 05 лютого 2025 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 лютого

2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування майнової шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська