Справа № 369/4687/23
Провадження № 2/369/583/25
РІШЕННЯ

Іменем України

20.10.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Янченка А.В., за участі секретаря судового засідання Лисяк К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 369/4687/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення авансового платежу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про повернення авансового платежу.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. № 17 від 08.01.2025 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/4687/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 23.01.2025 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від 28.01.2025 справу № 369/4687/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення авансового платежу було прийнято до провадження судді Янченка А.В. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи призначено на 15.05.2025.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Так, КЦС ВС у постанові від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) роз`яснив, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві позивачка зазначала, що 11.02.2022 року між нею та відповідачкою було укладено попередній договір, відповідно до п. 1.1 якого сторони зобов`язувались до 15.03.2022 року укласти договір купівлі продажу квартири під номером АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.2 Договору зазначалось, що Основний договір має бути укладений не пізніше 15.03.2022 року. Відповідно до п. 2.1 Договору сторони домовились, що продаж майна буде вчинено за суму, що на день укладення Основного договору за курсом продажу валют АТ «Ощадбанк України» було еквівалентно 42 000,00 доларів США станом на день укладення Основного договору.

На підтвердження дійсних намірів про наступне укладання Основного договору відповідно до п. 3.1 Договору позивачка передала відповідачці грошові кошти у розмірі 27810,00 грн., що на день укладання цього договору за курсом НБУ еквівалентно 1000,00 доларів США.

Згідно з п. 3.1 Договору, зазначена сума сторонами договору розцінювалась як аванс в рахунок Основного договору. Пунктом 3.3 сторони Договору стверджували, що станом на 11.02.2022 року договір укладався на вихідних для сторін умовах. Однак, починаючи з 24.02.2022 року, внаслідок збройної агресії російської федерації умови для укладення Основного договору перестали бути вигідними для позивача.

Внаслідок цього, принаймні на даний час, позивачем не розглядається можливість купівлі квартири та проживання постійно у Київській області, принаймні до закінчення військових дій на території України та масованих ракетних атак.

Таким чином, на підставі статті 635 ЦК України припиняються зобов`язання сторін укласти Основний договір, оскільки в обумовлені Попереднім договором строки Основний договір не укладено, а позивачка на даний час відмовляється від укладення Основного договору та просить повернути аванс у розмірі 1000,00 доларів США. Однак відповідачка відмовилась повертати аванс у розмірі 1000,00 доларів США, повернувши лише 27810 гривень, що в еквіваленті доларів США становить 760 доларів 49 центів. Аргументувала це тим, що вона отримувала аванс у гривнях, однак, на думку позивачки, це спростовується положеннями пунктів 2.1 та 3.2 Договору щодо валюти зобов`язання. Так, відповідно до пункту 2.1 Договору сторони домовились, що продаж майна буде вчинено за суму, що буде еквівалентно 42000,00 доларів США.

Відповідно до п. 3.2 Договору, який регулює відповідальність відповідача, за відмову від укладання Договору передбачено суму еквівалентну 2000,00 доларів США. Посилаючись на ці умови договору позивачка доходить висновку, що як сплата авансу за попереднім договором так і сума за Основним договором здійснювалась/мала бути здійснена саме в доларах США, що, на думку позивачки, спростовує твердження відповідачки у досудовому листуванні із позивачкою про те, що вона отримувала аванс у гривневій валюті.

З посиланням на ст. ст. 16, 192, 202, 524, 626, 628, 629, 635, 638, 655 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4, 15, 19, 133, 137, 141, 175-177, 274 ЦПК України та висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 09.11.2021 року у справі №320/5115/17, від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 27.03.2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18), від 12.12.2018 року у справі № 757/6367/13-ц (провадження № 14-422цс18), від 16.01.2019 року у справах № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), враховуючи офіційний курс НБУ станом на дату подання позовної заяви, позивачка просить суд стягнути з відповідачки грошові кошти у сумі 239,51 доларів США, витрати на надання правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн.

Представник відповідачки подав через канцелярію суду письмові пояснення, у яких з посиланням на умови укладеного між сторонами договору та норми ст. ст. 533, 635, 1212 ЦК України зазначав, що використовувати іноземну валюту при здійсненні розрахунків можна у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом, у позовній заяві відсутні посилання на закон, який передбачає стягнення з нашої сторони грошових коштів у доларах США. Відповідачка не отримувала від позивачки кошти у доларах США. Правовідносини у нашій справі не є подібними до правовідносин, досліджених Верховним Судом у постановах, на які посилається позивачка у позові, у зв`язку з чим висновки Верховного Суду у цих не можуть бути застосовані до правовідносин у нашій справі. Підстави для стягнення коштів з відповідачки у доларах США відсутні. Також представник відповідачки зазначив у поясненнях, що положення чинного законодавства України не містять жодної норми про повернення авансу у випадку неукладення попереднього договору. Цей обов`язок встановлюється положеннями ч. 1 ст. 1212 ЦК України, згідно з якою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Зазначена норма не визначає грошовий еквівалент цього зобов`язання в іноземній валюті. З урахуванням цього представник відповідачки доходить висновку, що це зобов`язання повинно бути виконане у гривнях у тому розмірі, в якому відповідачка цей аванс отримала. Зазначає, що грошові кошти у розмірі 27 810,00 грн. були повернуті відповідачкою позивачці, що визнається позивачкою у позовній заяві, і стверджує, що підстави для стягнення з відповідачки будь-яких сум авансу відсутні, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд встановив наступне.

11.02.2022 року між позивачкою та відповідачкою було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І.А. (т. 1, а.с. 8-9).

Відповідно до п. 1.1 попереднього договору, сторони зобов`язалися до 15.03.2022 року укласти договір купівлі-продажу квартири під номером АДРЕСА_1 . Згідно з п. 1.2 попереднього договору, основний договір мав бути укладений не пізніше 15.03.2022.

Відповідно до п. 2.1 попереднього договору сторони домовились, що продаж майна буде вчинено за суму, що на день укладання основного договору за курсом продажу валют АТ «Ощадбанк України» буде еквівалентно 42000,00 доларів США станом на день укладення основного договору.

У п. 3.1 попереднього договору зазначено, що на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання основного договору Сторона-2 (позивачка) передала Стороні-1 (відповідачка) грошові кошти у розмірі 27 810,00 гривень, що на день укладання цього договору за курсом НБУ еквівалентно 1000,00 доларів США. Також зазначено, що передана сума розцінена сторонами як аванс в рахунок основного договору.

В обумовлений сторонами строк до 15.03.2022 основний договір укладено не було. Причиною неукладення основного договору, як зазначено у позовній заяві, стало те, що з 24 лютого 2022 року внаслідок збройної агресії російської федерації умови для укладення основного договору перестали бути вигідними для позивачки, внаслідок чого, принаймні на даний час, позивачкою не розглядається можливість купівлі квартири та проживання у Київській області.

Відповідачка повернула позивачці грошові кошти у розмірі 27 810,00 гривень.

Відповідно до ч. 1. ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставина повернення відповідачкою позивачці грошових коштів у сумі 27 810,00 гривень визнається позивачкою у позові і представником відповідачки у письмових поясненнях. Суд не має обгрунтованого сумніву у достовірності цієї обставини та у добровільності її визнання. У зв`язку з цим суд вважає цю обставину встановленою.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідальність у випадку неукладення попереднього договору визначається положеннями ст. 635 ЦК України, згідно з якою сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Відповідачка не є стороною, яка необрунтовано ухиляється від укладення основного договору, оскільки, як зазначено у позовній заяві, причиною його неукладення стала зміна у планах позивачки. А відтак, передбачений ч. 2 ст. 635 ЦК України спосіб захисту у вигляді відшкодування збитків не може бути застосований до правовідносин між позивачкою та відповідачкою.

Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України, зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. У зв`язку з припиненням зобов`язання, встановленого укладеним між позивачкою і відповідачкою попереднім договором від 11.02.2022, будь-які договірні правовідносини між сторонами з приводу отриманих позивачкою 27810,00 грн. - відсутні. Умовами укладеного попереднього договору від 11.02.2022 повернення авансу не передбачене.

Визначення у п. 3.1 попереднього договору еквіваленту до іноземної валюти при передачі авансу позивачкою відповідачці суд оцінює у взаємозв`язку з п. 2.1 цього ж договору, яким встановлено продаж квартири за суму, еквівалентну 42 000,00 доларів США на день укладання основного договору. Пункт 3.1 встановлює підстави для того, щоб сплачений позивачкою аванс був врахований у ціну продажу квартири з урахуванням еквіваленту до іноземної валюти. Але не встановлює зобов`язання відповідачки з повернення авансу і не визначає це зобов`язання з повернення авансу ні в іноземній валюті, ні в еквіваленті до іноземної валюти. Крім цього, у зв`язку з неукладенням у строк до 15.03.2022 основного договору, зобов`язання позивачки і відповідачки за попереднім договором припинились з 15.03.2022 згідно з ч. 3 ст. 635 ЦК України.

За відсутності між сторонами договірних правовідносин з приводу повернення авансу належним способом захисту прав позивачки є спосіб захисту, встановлений ч. 1 ст. 1212 ЦК України, згідно з якою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення ч. 1 ст. 1212 ЦК України, які встановлюють зобов`язання відповідачки повернути позивачці отримані грошові кошти, не визначають валюту виконання цього зобов`язання.

Згідно зі ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частин 1-3 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, у позовній заяві позивачка посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 09.11.2021 року у справі №320/5115/17, від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 27.03.2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18), від 12.12.2018 року у справі № 757/6367/13-ц (провадження № 14-422цс18), від 16.01.2019 року у справах № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Аналізуючи правовідносини, які розглядались у цих справах Великою Палатою Верховного Суду, суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі №320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) розглядався позов про стягнення процентів, трьох процентів річних та неустойки (пені) за договорами банківських вкладів. Грошове зобов`язання відповідача у цій справі визначалось в іноземній валюті умовами договорів банківського вкладу, які передбачали внесення вкладів в іноземній валюті та виплата процентів по цих вкладах також в іноземній валюті. Грошові кошти позивачем на рахунок у банку також вносилися в іноземній валюті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) розглядалась скарга на дії та бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду про стягнення з ПАТ «Авіакомпанія «МАУ» на користь позивача 3 308 доларів США. Грошове зобов`язання відповідача у цій справі було виражено у доларах США на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2002 року № 1535 «Про застосування Порядку і правил проведення обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації».

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18), від 12.12.2018 року у справі № 757/6367/13-ц (провадження № 14-422цс18), від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18) та від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) розглядались позови позикодавців та банків до боржників та поручителів про стягнення заборгованості за договорами позики та за кредитними договорами. Грошові зобов`язання відповідачів у цій справі були виражені в іноземній валюті умовами укладених між сторонами договорів позики та кредитних договорів. В усіх цих справах відповідачі отримували позики та кредити в іноземній валюті.

Відповідачка ОСОБА_2 не отримувала від позивачки ОСОБА_1 коштів в іноземній валюті, а в укладеному між ними попередньому договорі (т. 1, а.с. 8-9) не було встановлене зобов`язання з повернення авансу і не було встановлене вираження даного зобов`язання в іноземній валюті. Положеннями чинного законодавства України також не встановлене вираження цього зобов`язання відповідачки ОСОБА_2 в іноземній валюті.

Таким чином, правовідносини, які розглядала Велика Палата Верховного Суду у справах №320/5115/17 (провадження № 14-133цс20), №761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18), № 757/6367/13-ц (провадження № 14-422цс18), № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) не є подібними до правовідносин, які виникли між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 . У зв`язку з цим, застосування цих висновків Великої Палати Верховного Суду до правовідносин між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 буде суперечити вимогам ч. 4 ст. 263 ЦПК України, згідно з якою при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначалось вище, застосуванню до правовідносин між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 підлягає норма права, передбачена ст. 1212 ЦК України, застосування якої не обговорювалось у згаданих вище постановах Великої Палати Верховного Суду. Положення ст. 1212 ЦК України не встановлюють зобов`язання з повернення безпідставно набутих грошових коштів в іноземній валюті та в еквіваленті до іноземної валюти.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Відповідачка ОСОБА_2 отримала від позивачки ОСОБА_1 аванс у розмірі 28710,00 гривень. Саме цю суму відповідачка повернула позивачці, що визнається обома сторонами. Отже, зобов`язання, встановлене ч. 1 ст. 1212 ЦК України, було виконано відповідачкою у повному обсязі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог понесені позивачкою витрати на надання правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн. та на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн. покладаються на позивачку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11-13, 81, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про повернення авансового платежу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 20.10.2025 року.

Суддя А.В. Янченко