Справа №: 343/2033/25
Провадження №: 4-с/343/3/25
У Х В А Л А

іменем України

22 жовтня 2025 року м. Долина

Суддя Долинського районного суду Івано-Франківської області С.М. Монташевич, розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії органу примусового виконання рішення - приватного виконавця Шаркова Олександра Олександровича щодо винесення постанови про арешт коштів боржника,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Долинського районного суду Івано-Франківської області зі скаргою на дії приватного виконавця Шаркова О.О. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника.

Вказана скарга обгрунтована тим, що 15.10.2025 приватний виконавець Шарков О.О. у межах виконавчого провадження № 67664560 виніс постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 . Арешт накладено на всі рахунки, включно із зарплатними, що призвело до повного блокування коштів для існування його сім`ї. Він є єдиним годувальником, на його утриманні перебувають дружина та неповнолітня дитина.

Постанова виконавця винесена на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Остапенка Є.М. № 217326 від 23.06.2021, який був учинений за заявою ТОВ "Брайт Інвестмент". Проте зазначений виконавчий напис уже був предметом судового розгляду. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2022 у справі за його позовом визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Остапенка Є.М. таким, що не підлягає виконанню.

Незважаючи на це, приватний виконавець Шарков О.О. повторно вчинив виконавчі дії на підставі акта, який втратив юридичну силу, що є грубим порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження" та його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України.

З огляду на очевидне порушення, він не звертався до приватного виконавця із заявою, а одразу реалізовує своє право на судовий захист у порядку ст. 55 Конституції України та ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження".

За вказаних обставин просив визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шаркова О.О. щодо арешту коштів за постановою від 15.10.2025 у виконавчому провадженні № 67664560; скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шаркова О.О. від 15.10.2025 (ВП № 67664560) про арешт коштів боржника ОСОБА_1 ; зобов`язати приватного виконавця Шаркова О.О. зняти арешт із банківських рахунків ОСОБА_1 , відкритих у всіх банках України; застосувати заходи забезпечення скарги тимчасово зупинити дію постанови про арешт коштів, зобов`язати банки розблокувати зарплатні рахунки ОСОБА_1 до остаточного вирішення справи; витребувати від приватного виконавця матеріали виконавчого провадження № 67664560 для перевірки законності його дій; ухвалити окрему ухвалу щодо недопущення повторного відкриття провадження на підставі виконавчого напису, який рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню.

Дослідивши матеріали поданої скарги, суд констатує наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби встановлено Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначений перелік виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню, зокрема: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, визначено у розділі VII ЦПК України.

Цивільний процесуальний кодекс України передбачає, що скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства, підлягають розгляду судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим судом, що видав виконавчий документ.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, за правилами адміністративного судочинства оскаржуються рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 346/79/17.

Таким чином, враховуючи те, що заявник оскаржує рішення та дії приватного виконавця в частині накладення арешту на кошти боржника у виконавчому провадженні №67664560 від 15.10.2025 з виконання виконавчого напису №217326, виданого 23.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., а не в рамках виконавчого провадження з виконання судового рішення, ухваленого згідно із вимогами ЦПК України, суд, з урахуванням положень та норм вищевказаного законодавства України, виснує, що така скарга ОСОБА_1 підлягає розгляду відповідним адміністративним судом в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частиною першою статті 186 ЦПК України, стст. 258-261, 353, 354 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

відмовити у відкритті провадження у справі № 343/2033/25 за скаргою ОСОБА_1 на дії органу примусового виконання рішення - приватного виконавця Шаркова Олександра Олександровича щодо винесення постанови про арешт коштів боржника.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання, але може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.М.Монташевич