ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2601/25 Справа № 196/341/21 Суддя у 1-й інстанції - Бабічева Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Никифоряка Л.П.,

секретар Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Бабічева Л.П., повний текст рішення складено 08 листопада 2024 року),

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 році Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал», звернулося до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просять стягнути з відповідача на свою користь заборгованість:

- за заявою про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/3650/82/702107 від 30.10.2019 року в сумі 57 466 грн. 90 коп., яка складається з: - заборгованості за дозволеним овердрафтом - 52 500 грн. 00 коп.; - заборгованості за недозволеним овердрафтом - 4 966 грн. 90 коп.;

- за заявою-Договором про відкриття Поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №PDV2-1445428 від 28.11.2020 року в сумі 526 915 грн. 71 коп., яка складається з: - заборгованості за кредитом у розмірі 500 000 грн. 00 коп., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом за кредитом 6 812 грн. 85 коп.; - заборгованості за відсотками у розмірі 26 915 грн. 71 коп., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 18 439 грн. 00 коп.;

- стягнути з відповідача на користь Товариства витрати по сплаті судового збору в сумі 8 765 грн. 74 коп.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що не погоджується з оскаржуваним рішенням, оскільки вони ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаргу мотивує тим, що 30.10.2019 року з відповідачем було укладено кредитний договір згідно умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит в сумі 50 000 грн., строком до 30.10.2023 року.

Вказує, що позивачем було надано належні докази на підтвердження заборгованості відповідача. Наявний у справі розрахунок заборгованості містить усі необхідні відомості для того, або ідентифікувати його як такий, що підтверджує суму боргу саме по цього кредитному договору.

Також вказує на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, місцевий суд, помилково взяв до уваги дану обставин, як факт, що відповідач не отримував кредитні кошти і не користувався ними.

Генеральний директор ТОВ «ФК «Кредит-Капитал» - Хробак М.Р. просив рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що стороною позивача не надано суду жодних відомостей про надання кредиту відповідачу згідно умов заяви про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № 010/3650/82/702107 від 30.10.2019 року: відсутні докази перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника і докази того, що відповідач скористався даним лімітом кредитування.

Немає жодного письмового доказу, що позивач направляв вимоги до відповідача, щодо заборгованості взагалі, а тому ця заборгованість є спірною та надуманою. Копія квитанції про відправлення та копія повідомлення про отримання відсутні.

Також зазначає, що надані позивачем докази не є достатніми для висновку про те, що Відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікатора номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію 28.11.2020 року в розмірі 500 000,00 грн.

Підписання сторонами електронного кредитного договору та надання кредитних коштів 28.11.2020 року в розмірі 500 000,00 грн. було проведено суботнім ранком, о восьмій годині, без перевірки платоспроможності клієнта банка, що викликає сумніви у достовірності цієї угоди.

ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були по повідомленні належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, 30 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_1 підписав Заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/3650/82/702107 від 30.10.2019 року, укладену між ним та Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», згідно умов якої банк зобов`язався надати позичальнику кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 50 000,00 грн. строком 48 місяців, тобто до 30.10.2023 року (Т.1 а.с. 9, 124).

Згідно п. 1.6 даної заяви процентна ставка за користування кредитом, в т.ч. за користування недозволеним овердрафтом, фіксована, становить 45,00 % річних.

Відповідно до п. 3.2 даної заяви клієнт зобов`язаний сплачувати банку обов`язковий щомісячний платіж до 20 числа за користування кредитом у розмірі 5% від власної заборгованості перед банком, але не менше 30 грн. або суми залишку власної заборгованості перед банком, якщо вона менша за зазначену суму.

30.10.2019 року ОСОБА_1 у відділенні АТ «Райффайзен Банк Аваль» отримав платіжну картку НОМЕР_1 , що підтверджується його особистим підписом у розписці про отримання картки (Т.1 а.с. 123).

За змістом наданого позивачем розрахунку заборгованості по картковому кредиту по договору № 010/3650/82/702107 від 30.10.2019 року вбачається, що відповідач станом на 16.02.2021 року має заборгованість у розмірі 57 466 грн. 90 коп., яка складається із: - заборгованості за дозволеним овердрафтом - 52 500 грн. 00 коп.; - заборгованості за недозволеним овердрафтом - 4 966 грн. 90 коп. (Т.1 а.с. 8).

Також матеріалами справи встановлено, що Заявою-Договором про відкриття Поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №PDV2-1445428 від 28.11.2020 р. у сумі 526 915 грн. 71 коп. суд зазначає таке.

Так, позивачем надано суду копію Заяви-Договору про відкриття Поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №PDV2-1445428 від 28 листопада 2020 року /далі - Заява-Договір/, сторонами якого є - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та відповідач ОСОБА_1 /Клієнт/.

У п. 1.1 Заяви-Договору зазначено, що Банк відкриває відповідачу Поточний рахунок "Для виплат" та згідно п.1.2 зобов`язується надати кредит у розмірі 500 000,00 грн., а клієнт зобов`язується повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування. Надання кредиту може здійснюватися в один із наступних способів: а) шляхом зарахування коштів кредиту на поточний рахунок клієнта, зазначений у п. 1.1 Заяви-Договору. Клієнт доручає банку здійснити в дату надання кредиту договірне списання коштів з поточного рахунку у визначеній підпунктом 1.2.1.1 підпункту 1.2.1 пункту 1.2 Заяви-Договору сумі на картковий рахунок; б) кредит надається шляхом зарахування коштів кредиту на КР з наступним відображенням операції надання кредиту на КР через поточний рахунок в дату надання кредиту або на наступний операційний день. Строк кредиту - 72 місяці, проценти за користування кредитом становлять 22,1 % річних (Т.1 а.с. 18).

Позивач на підтвердження перерахування кредитних коштів у розмірі 500 000,00 грн. надав Виписку по рахунку та Історію по картковому рахунку клієнта за 28.11.2020 р, з якої вбачається, що тип транзакції здійснено через Інтернет банкінг (Т.1 а.с. 136-138, 139).

За змістом наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором№PDV2-1445428 від 28.11.2020 року вбачається, що відповідач станом на 25.02.2021 р. має заборгованість у розмірі 526 915 грн. 71 коп., яка складається з такого: заборгованості за кредитом у розмірі 500 000 грн. 00 коп., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом за кредитом 6 812 грн. 85 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 26 915 грн. 71 коп., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 18 439 грн. 00 коп. (Т.1 а.с. 7).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Апеляційний суд частково погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд вказав про те, що фактично отримані та використані відповідачем, як позичальником, кошти в добровільному порядку позивачу у повному обсязі не повернуті, а тому наявні підстави для задоволення позову. Крім того, суд зазначив про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів заперечення факту отримання кредиту позичальником.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно статті 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.

Як було встановлено матеріалами справи та не заперечується її учасниками, що 30 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_1 підписав Заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/3650/82/702107 від 30.10.2019 року, укладену між ним та Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», згідно умов якої банк зобов`язався надати позичальнику кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 50 000,00 грн. строком 48 місяців, тобто до 30.10.2023 року (Т.1 а.с. 9, 124).

Згідно п. 1.6 даної заяви процентна ставка за користування кредитом, в т.ч. за користування недозволеним овердрафтом, фіксована, становить 45,00 % річних.

Відповідно до п. 3.2 даної заяви клієнт зобов`язаний сплачувати банку обов`язковий щомісячний платіж до 20 числа за користування кредитом у розмірі 5% від власної заборгованості перед банком, але не менше 30 грн. або суми залишку власної заборгованості перед банком, якщо вона менша за зазначену суму.

30.10.2019 року ОСОБА_1 у відділенні АТ «Райффайзен Банк Аваль» отримав платіжну картку НОМЕР_1 , що підтверджується його особистим підписом у розписці про отримання картки (Т.1 а.с. 123).

За змістом наданого позивачем розрахунку заборгованості по картковому кредиту по договору № 010/3650/82/702107 від 30.10.2019 року вбачається, що відповідач станом на 16.02.2021 року має заборгованість у розмірі 57 466 грн. 90 коп., яка складається із: - заборгованості за дозволеним овердрафтом - 52 500 грн. 00 коп.; - заборгованості за недозволеним овердрафтом - 4 966 грн. 90 коп. (Т.1 а.с. 8).

Також позивачем до матеріалів справи було долучено виписку по рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , згідно якого, відповідач активно користувався вищевказаними кредитними коштами за період з 25.11.2019 року по 30.11.2020 року, сплачував покупки, знімав готівку, розраховувався нею та часткового погашав заборгованість, тобто своїми діями визнав отримання коштів (т.1 а.с.10-16).

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль»виконали своєчасно і повністю, надавши кредиті ресурси в повному обсязі, наявну заборгованість за кредитним договором 010/3650/82/702107 від 30.10.2019 року відповідачем не спростовано, власного контрозрахунку заборгованості не надано.

Що стосується посилання місцевого суду на неотримання ОСОБА_1 , повідомлення про дострокове повернення кредиту то колегія суддів ставиться до даної позиції критично, оскільки, як встановлено матеріалами справи, що 24.02.2021 року за вих. 17.02.2021 р. № 114/5-209847 позивачем направлено на адреси відповідача ( АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ) вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань за кредитним договором - вимогу здійснити дострокове погашення кредиту, а саме: 52500 грн. - заборгованості за дозволеним овердрафтом; 4966,90 грн. - заборгованості за недозволеним овердрафтом. Вказане повідомлення містить також вимогу до відповідача про здійснення дострокового повернення кредиту протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги ( Т.1 а.с. 23).

У пунктах 54-60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) зазначено, що належним необхідно вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку. Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також необхідно вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що Банк виконав свій обов`язок щодо направлення ОСОБА_1 , на всі його відомі адреси повідомлення щодо дострокового виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, а отже виконав умови чинного законодавства про дострокове погашення кредиту, а тому апеляційний суд вважає, що вимога Банку щодо стягнення заборгованості за заявою про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/3650/82/702107 від 30.10.2019 року в сумі 57 466 грн. 90 коп., яка складається з: - заборгованості за дозволеним овердрафтом - 52 500 грн. 00 коп.; - заборгованості за недозволеним овердрафтом - 4 966 грн. 90 коп підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги про стягнення заборгованості за заявою Договором про відкриття Поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №PDV2-1445428 від 28.11.2020 року в сумі 526 915 грн. 71 коп.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16,від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.

У Постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2021 року по справі № 711/11121/18, Суд також зробив висновок про необхідність встановлення обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Суд також дійшов висновку, що у зв`язку з неправомірним, без волевиявлення позивача, збільшенням кредитного ліміту, переказом грошових коштів на іншу картку через IVR-меню та зняттям готівки в банкоматах суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги про зобов`язання банку припинити нарахування відсотків, пені, щомісячних платежів та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення спірних операцій (транзакцій), та відновити залишок коштів на картковому рахунку до того стану, в якому він був перед виконанням спірних фінансових операцій.

Згідно ч.1ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ч.ч.1, 3ст.1068 ЦК України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до ст.1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку їх здійснення покладається як на банк, так і на користувача такого засобу, однак на останнього така відповідальність може бути покладена у разі доведення, що саме його дії чи бездіяльність призвели до втрати, незаконного використання належної йому інформації, яка дає змогу ініціювати відповідні платіжні операції.

З матеріалів справи вбачається, що оспорювану фінансову операцію з грошовими коштами в розмірі 500 000,00 грн. на рахунку відповідача в АТ «Райффайзен Банк Аваль» здійснено 28.11.2020 р.

Згідно інформації АТ «Райффайзен Банк» від 17.05.2024 року за вх.№81-15-9/4945-БТ транзакції 28.11.2020 р. проводилися в додатку "«Райффайзен Онлайн», знімалися кошти в банкоматі, також відбувався розрахунок в продуктових точках. Зміну фінансового номеру НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 з 28.11.2020 р. в системах банку не зафіксовано. 28.11.2020 року о 20.18 год. ОСОБА_1 повідомив інформаційний центр банку про те, що стороння особа отримала доступ до його рахунків по каналу інтернет-банкінгу. Про результати службового розслідування АТ «Райффайзен Банк» відповіді не надано (Т.3 а.с. 103).

29.11.2020 р., ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинене у його відношенні кримінальне правопорушення, яка була прийнята відділенням поліції 29.11.2020 р. за реєстраційним № 53407, що підтверджується талоном-повідомленням №29 (Т.3 а.с. 157).

10 грудня 2020 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001150 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України, з фабулою про те, що 28.11.2020 р. невстановлена особа перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , умисно таємно шляхом вільного доступу викрала чуже майно, яке належить ОСОБА_1 , чим спричинила останньому матеріальної шкоди, розмір якої встановлюється, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (Т.3 а.с.165).

Згідно повідомлення ВП №7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 04.07.2024 року №43.7/4-6508 досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження № 0001150, відомості про яке внесене до ЄРДР 10 грудня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України, здійснюється дізнавачем сектору дізнання ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Німко А.О. Досудове розслідування за вищевказаним кримінальним провадженням триває. Вживаються заходи щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження (Т.3 а.с. 163-164).

В постанові Верховного суду від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21 зазначено: «що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача (про який зазначає банк), не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду встановила, що на порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором №010/3650/82/702107 від 30.10.2019 року в сумі 57 466 грн. 90 коп., яка складається з: - заборгованості за дозволеним овердрафтом - 52 500 грн. 00 коп.; - заборгованості за недозволеним овердрафтом - 4 966 грн. 90 коп.. яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2025 року піддягає частковому скасуванню із ухваленням у відповідній частині нового про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним №010/3650/82/702107 від 30.10.2019 року в сумі 57 466 грн. 90 коп., яка складається з: - заборгованості за дозволеним овердрафтом - 52 500 грн. 00 коп.; - заборгованості за недозволеним овердрафтом - 4 966 грн. 90 коп., а в іншій частині оскаржуване рішення слід залишити без змін через недоведеність обставин, які було викладено у позові щодо заборгованості відповідача у розмірі 526 915,71 грн за кредитним договором від 28.11.2020 року.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог, за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 2154,17 грн.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» задовольнити частково.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №010/3650/82/702107 від 30.10.2019 року скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» () заборгованості за кредитним договором №010/3650/82/702107 від 30.10.2019 року в сумі 57 466 грн. 90 коп., яка складається з: - заборгованості за дозволеним овердрафтом - 52 500 грн. 00 коп.; - заборгованості за недозволеним овердрафтом - 4 966 грн. 90 коп..

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» () судовий збір у розмірі 2154 грн. 17 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 жовтня 2025 року.

Судді: