Провадження № 4-с/521/69/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року

Хаджибейський районний суд м.Одеси

у складі головуючого судді Мурзенка М. В.

при секретарі Корнієнко Л. В.

за участі представниці скаржника адвокатки Кармазіної К. Ю.

приватного виконавця Шевченко Т. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Хаджибейського районного суду м.Одеси скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені адвокатом Рибак Андрія Валерійовича, на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС»,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Рибак Андрія Вікторовича, звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни при примусовому виконанні заочного рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 29 травня 2014 р. по цивільній справі № 1519/2-1307/11, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС».

Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні приватного виконавця перебуває виконавчий лист, виданий Малиновським районним судом м.Одеси 14.11.2014 р. на примусове виконання вказаного рішення про стягнення з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 ) в солідарному порядку на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» заборгованість в сумі 461 670 (чотириста шістдесят одна тисяча шістсот сімдесят)грн.. 72коп., що еквівалентно 58 249 (п`ятдесят вісім тисяч двісті сорок дев`ять)дол..США 10 центів, боржник ОСОБА_1 , стягувач ТОВ «ДЕБТ ФОРС».

Постановою приватного виконавця від 10.07.2025 року накладено арешт на всі кошти та майно скаржника, на підставі якої накладено арешт в т.ч. на рахунок скаржника в АТ КБ «Приватбанк», на який скаржник отримує заробітну плату.

Скаржник зазначає, що він є військовослужбовцем В/Ч НОМЕР_4 , отримує заробітну плату, з якої на підставі постанови приватного виконавця при її нарахуванні та виплати здійснюється відрахування 20% для погашення заборгованості в межах вказаного виконавчого провадження, внаслідок арешту на рахунок, він позбавлений можливості користуватись іншою частиною заробітної плати.

Скаржник звертався до приватного виконавця з заявою про зняття арешту із вказаного рахунку проте на момент звернення зі скаргою арешт з рахунку не знято.

Враховуючи викладене, скаржник просить у скарзі визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця щодо не зняття арешту із вказаного рахунку, зобов`язати приватного виконавця зняти арешт з коштів скаржника, що знаходяться на вказаному рахунку, стягнути з приватного виконавця судові витрати.

Ухвалою судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 25 серпня скаргу прийнято до провадження, зобов`язано приватного виконавця надати суду на огляд матеріали виконавчого провадження.

Представником стягувача було подано заперечення на скаргу, в яких він просив в задоволенні скарги відмовити, посилаючись на законність дій приватного виконавця, відсутність правових підстав для зняття арешту, пропуск встановленого законом 10-денного строку на подання скарги.

Приватним виконавцем подано заперечення проти скарги, в якій просить відмовити в її задоволенні, посилаючись на відсутність підстав для зняття арешту з грошових коштів.

В судовому засіданні представниця скаржника скаргу підтримала, просила її задовольнити з мотивів, викладених в скарзі, додатково пояснила, що скаржником до заяви про зняття арешту було додано виписку по рахунку, з якої вбачається зарахування на нього коштів виключно у вигляді заробітної плати, у зв`язку із чим у приватного виконавця були відсутні підстави для відмови у знятті арешту.

Приватний виконавець проти задоволення скарги заперечувала, додатково пояснила суду, що після отримання заяви скаржника про зняття арешту з грошових коштів у зв`язку із невідповідністю суми коштів, зазначених у поданій ним виписці із відомостями, що містились в системі АСВП, нею було скеровано відповідний запит до АТ КБ «Приватбанк» про надання виписки про рух коштів за рахунком, з якої вбачається зарахування на нього не тільки заробітної плати, але й інших коштів, які, зокрема надходять від інших фізичних осіб з цільовим призначенням «повернення боргу», здійснення з нього видаткових операцій, що свідчить про відсутність у вказаного рахунку спеціального режиму використання в розумінні ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та надходження на нього коштів, на які може бути звернено стягнення.

Представник стягувача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Справу розглянуто в змішаній (паперовій та електронній) формі.

Заслухавши представницю скаржника, приватного виконавця, дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження № 59881180, суд доходить висновку про часткове задоволення скарги з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни перебуває виконавче провадження № 59881180, боржник ОСОБА_1 , стягував ТОВ «Дебт форс» про стягнення з боржника ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 ) в солідарному порядку на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» заборгованість в сумі 461 670 (чотириста шістдесят одна тисяча шістсот сімдесят)грн.. 72коп., що еквівалентно 58 249 (п`ятдесят вісім тисяч двісті сорок дев`ять)дол. США 10 центів на підставі виконавчого листа, виданого Малиновським районним судом м.Одеси 14.11.2014 р. на примусове виконання заочного рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 29 травня 2014 р. по цивільній справі № 1519/2-1307/11.

В рамках вказаного виконавчого провадження постановою приватного виконавця від 27 травня 2025 року звернено стягнення на доходи боржника, що отримує дохід у в/ч НОМЕР_5 , постановлено здійснювати відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 498663,98 гривня (UAH), в тому числі основна винагорода приватного виконавця та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій.

Також постановою приватного виконавця від 10.07.2025 року накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. (а.с. 14).

16 липня 2025 року скаржник звернувся до приватного виконавця із заявою про визначення йому поточного рахунку IBAN НОМЕР_6 , відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» для здійснення видаткових операцій .

Постановою приватного виконавця від 24 липня 2025 року скаржнику було визначено поточний рахунок НОМЕР_6 , відкритий у АТ КБ ПРИВАТБАНК, для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року.

24 липня 2025 року засобами поштового зв`язку скаржником було направлено приватному виконавцю заяву про зняття арешту з зарплатного рахунку IBAN НОМЕР_6 , відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому посилався на те, що на вказаний рахунок надходять суми заробітної плати після утримань, визначених приватним виконавцем, він позбавлений можливості здійснювати розпорядження заробітною платою, що залишилась після утримань (а.с. 18-19), до якої додав виписку по рахунку (а.с. 16).

В матеріалах виконавчого провадження наявна відповідь приватного виконавця № 5771 від 22 серпня 2025 року про відмову в задоволенні вказаної заяви (копія міститься в матеріалах електронної справи), з посиланням на невідповідність доданої до заяви довідки про рух коштів раніше поданій довідці, звернення приватного виконавця до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» для отримання інформації.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Законом України «Про виконавче провадження», так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція).

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено майно боржника та/або його кошти на рахунках у банківських установах, то відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

У частині першій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до пункту 7 розділу VIII Інструкції, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на майно боржника, його арешті або вилучені вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частини третя та четверта статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Крім того, п.8 розділу VIII Інструкції визначає, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові про накладення арешту зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

При цьому частина перша та друга стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках визначених Законами зазначеними у частині другій цієї статті та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Отже, зі змісту вищевказаних норм права вбачається, що арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і являє собою сукупність заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. При цьому виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема щодо коштів на банківських рахунках - відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому. Саме наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу VIII Інструкції.

Отже, державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкриті після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.

При цьому законом забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (абзац другий частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункт 7.13 постанови).

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

У частині першій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату також визначається Законом України «Про виконавче провадження» та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому відповідно до пунктів 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції). Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Відповідно частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами другою та третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Тлумачення вказаних норм права визначає, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності кількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» ).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що після отримання приватним виконавцем 06 серпня 2025 року звернення боржника від 24 липня 2025 року (а.с. 18-19), приватний виконавець у порушення пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» не скасувала арешт грошових коштів, які є заробітною платою скаржника, що знаходяться на рахунку IBAN НОМЕР_6 , відкритому у Акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк».

Суд зауважує, що передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі звітів про стягнення, оскільки відповідно до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність визнання бездіяльності приватного виконавця Шевченко Т. С. щодо не скасування арешту заробітної плати скаржника , яка знаходиться та надходить на банківський рахунок: IBAN НОМЕР_6 , відкритий в Акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк», неправомірною та зобов`язання її скасувати арешт грошових коштів, що надходять на вказаний рахунок як заробітна плата скаржника.

Суд погоджується з доводами приватного виконавця про відсутність правових підстав для зняття арешту з коштів, що надходять на вказаний рахунок в цілому, оскільки з наявних в матеріалах справи виписок по вказаному рахунку вбачається надходження на нього й інших коштів з іншим цільовим призначенням.

Суд відхиляє доводи представниці скаржника щодо відсутності у приватного виконавця повноважень щодо перевірки достовірності наданих скаржником відомостей про вид рахунку, оскільки згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець діє неупереджено, згідно п. 16 Розділу VIII Інструкції виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви боржника про зняття арешту перевіряє викладені у цій заяві обставини та додані до неї документи, у тому числі за допомогою автоматизованої системи (щодо стану відповідного виконавчого документа; відомостей про орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, у якого перебував на виконанні виконавчий документ, тощо), Єдиного державного реєстру судових рішень (щодо наявності відповідного судового рішення).

Також відхиляються судом доводи стягувача щодо пропуску скаржником встановленого ст. 449 ЦПК України строку звернення зі скаргою, оскільки з матеріалів справи вбачається, що заява скаржника про зняття арешту з зарплатного рахунку була отримана приватним виконавцем 06 серпня 2025 року (а.с. 21), скаргу було подано до суду 15 серпня 2025 року, тобто в межах встановленого вказаною нормою закону десятиденного сроку.

Доказів понесення скаржником витрат, пов`язаних з розглядом скарги, суду не надано, у зв`язку із чим питання розподілу таких витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. 447-452 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», задовольнити частково.

Визнати бездіяльність приватного виконавця приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни щодо не скасування арешту заробітної плати скаржника , яка знаходиться та надходить на банківський рахунок: IBAN НОМЕР_6 , відкритий в Акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк», неправомірною.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяну Сергіївну скасувати арешт грошових коштів, які є заробітною платою ОСОБА_1 , що надходять на банківський рахунок: IBAN НОМЕР_6 , відкритий в Акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк».

Ухвалу може бути оскаржено учасниками процесу в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 20 жовтня 2025 року.

Головуючий:

20.10.25