ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7720/25 Справа № 179/1945/24 Суддя у 1-й інстанції - Кравченко О. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ужовтні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 травня 2008 року між нею та банком був укладений кредитний договір № DNM0GA строком на 5 років, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 29 180,00 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 15 травня 2008 року між сторонами був укладений договір іпотеки, згідно умов якого в іпотеку було передане нерухоме майно домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з наявністю заборгованості по даному кредиту, в 2017 році банком був поданий позов до Магдалинівського районного суду про стягнення з неї заборгованості в сумі 32777,87 грн. (справа №179/855/16). Рішенням Магдалинівського районного суду від 23.06.2017 позов був задоволений, з неї на користь банка було стягнуто вказану суму заборгованості. На підставі рішення суду був виданий виконавчий лист і направлений на виконання до Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби.

В 2019 році заборгованість була остаточно виплачена, виконавче провадження було закінчене в зв`язку з повним погашенням заборгованості на підставі постанови державного виконавця Магдалинівського районного відділу ДВС про закінчення виконавчого провадження від 15.10.2020.

Рішенням Магдалинівського районного суду від 28.01.2021 банку було відмовлено в позові про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №DNM0GA, виплата по якому здійснена в 2019 році, та задоволено її позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Магдалинівського районного суду від 02.05.2023 відповідача зобов`язано повернути безпідставно набуті кошти у розмірі 27747,64 грн. та стягнуто моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Незважаючи на наявність рішення суду, що набрало чинності, відповідач продовжив щомісячне стягнення з неї плати по кредитному договору шляхом зняття коштів із зарплатної картки. За період з січня 2023 року по грудень 2023 року утримано із картки 53 568,98 грн.

Внаслідок щомісячного безпідставного автоматичного списання коштів позивачка зазнала сильних душевних та моральних страждань. Позивачка має на утриманні двох неповнолітніх дітей, які потребують забезпечення в придбанні продуктів харчування, одягу, взуття, засобів гігієни та інше. Однак безпідставним списанням коштів кожного місяця банк залишав її та її сім`ю без засобів для існування, оскільки зараховані на її рахунок кошти не змогла отримати, хоча розраховувала ними користуватись. Щоб хоч якось виживати, та своєчасно сплачувати комунальні послуги, довелось неодноразово звертатися за допомогою до знайомих для позичання коштів, що ставило позивачку у пригнічений стан, завдавало постійного емоційного стресу та душевного переживання. Змінити картку даного банку на іншу позивачка не мала можливості, так як заробітна плата виплачувалась тільки на картку АТ КБ ПриватБанк. Особливо обурює і завдає моральних страждань той факт, що судом було визнано незаконність утримання коштів, але і після цього банк відкрито продовжив порушення її законних прав.

В порядку досудового врегулювання позивачка зверталась до відповідача із письмовою заявою про припинення списання коштів, однак відповідач списання коштів із зарплатної картки не припинив. Моральну шкоду позивачка оцінила у 40 000,00 грн.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути їй безпідставно стягнуті кошти в сумі 53568,98 грн; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь моральної шкоди в сумі 40 000 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 безпідставно стягнуті кошти в сумі 53 568 грн. 98 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 травня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ КБ ПриватБанк був укладений кредитний договір №DNM0GA. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами був укладений договір іпотеки, згідно якого в іпотеку було передане нерухоме майно домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

23 червня 2017 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у справі № 179/855/16 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованості за кредитним договором №DNM0GA в розмірі 32 777,87 грн.

Вказане рішення суду було виконано ОСОБА_1 , що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП №55315701 від 15 жовтня 2020 року, заборгованість повністю погашена.

Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 27.10.2023 №20.1.0.0.0/7-231017/521, направленим у відповідь ОСОБА_1 на її звернення, банк підтвердив повне виконання зобов`язань по погашенню кредитного договору №DNM0GA від 15.05.2008 та повідомив про припинення обтяження нерухомого майна.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 02.05.2023 у справі №179/60/23 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненим, спонукання до виконання певних дій та стягнення моральної шкоди, позовні вимоги були задоволені частково. Зобов`язано АТ КБ ПриватБанк повернути ОСОБА_1 безпідставно стягнуті кошти в сумі 27 747,64 грн. Стягнуто з АТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.08.2023, вказане рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 02.05.2023 у справі №179/60/23 залишено без змін та набрало законної сили.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повернути позивачці безпідставно стягнуті кошти, суд першої інстанції виходив з того, що у Банку були відсутні підстави для списання належних позивачці грошових коштів з рахунку без відповідного розпорядження визначеного статтею 1071 ЦК України, враховуючи обставини встановлені рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2023 року у справі № 179/60/23. Вказаними діями відповідача завдано позивачеві моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 23 червня 2017 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у справі № 179/855/16 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованості за кредитним договором № DNM0GA в розмірі 32 777,87 грн.

Отже, зверненням до суду з позовом у 2017 році до позичальника з вимогою про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, АТ КБ ПриватБанк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом та використало своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Вимога Банку була виконана позичальником, сума заборгованості ним повністю погашена, що підтверджується постановою державного виконавця Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження ВП № 55315701 від 15 жовтня 2020 року, сума заборгованості повністю погашена ОСОБА_1 .

В такому випадку АТ КБ ПриватБанк позбавлене права на нарахування заборгованості за тілом кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки за кредитним договором після закінчення строку кредитування.

Таким чином, подальше нарахування та списання заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитом, неустойки після закінчення строку дії договору, є безпідставним, оскільки кредитні правовідносини між сторонами та зобов`язання за кредитним договором припинилися виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Як вбачається з виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , за період з 17 січня 2023 року по 25 грудня 2023 року банком було утримано із картки позивача грошові кошти в сумі 53 568,98 грн.

Таким чином, зібраними у справі доказами та встановленими обставинами підтверджено безпідставне набуття відповідачем належних позивачці коштів, тому Банк зобов`язаний їх повернути, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині зобов`язання АТ КБ ПриватБанк повернути ОСОБА_1 безпідставно стягнуті кошти в сумі 53 568,98 грн.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про порушення чи неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права. Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому, що було викладено у відзиві на позовну заяву та зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції, який дійшов обґрунтованого та законного висновку.

Доводи АТ КБ ПриватБанк в апеляційній скарзі про те, що позивачкою не надано доказів наявності моральних страждань, пов`язаних з визнанням дій відповідача незаконними та наявності причинного зв`язку між діями відповідача і станом здоров`я позивачки та її душевними стражданнями, хвилюваннями, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги як безпідставні.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції, встановивши наявність протиправних дій відповідача щодо позивачки, що полягало у безпідставному автоматичному списанні грошових коштів з зарплатної картки позивачки, внаслідок чого вона зазнала душевних та моральних страждань, оскільки вона та її сім`я були позбавлені засобів для існування, дійшов правильного висновку, що стягнута з АТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_1 сума грошових коштів в розмірі 15 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди є достатньою та такою, що відповідає принципу розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що «[…] визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення».

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 жовтня 2025 року.

Головуючий

Судді: