Ухвала

10 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 4813/2108/24 09/2024/001

провадження № 61-6304ав25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_12, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року у складі судді: Сегеди С. М., у справі за заявою ОСОБА_2 , в інтересах якого діють адвокати Ярош Сергій Володимирович та Карпова Ольга Вікторівна за дорученням опікунів Ввєденського Євгенія Олексійовича, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про скасування рішення третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/126219952), з урахуванням ухвали Одеського апеляційного суду від 06 червня 2025 року про виправлення описки (https://reyestr.court.gov.ua/Review/127941760):

заяву ОСОБА_2 , в інтересах якого діяли адвокати Ярош С. В. та Карпова О. В., за дорученням опікунів ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про скасування рішення третейського суду задоволено частково;

рішення третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року у справі №09/2024/001 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики було скасовано;

стягнуто з ОСОБА_5 на користь Держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2025 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/126658245) в задоволенні заяви ОСОБА_5 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року, ухваленого у складі третейського судді Поліщука Д. А., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

15 травня 2025 року ОСОБА_5 подав до Верховного Суду апеляційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/129180925) відмовлено ОСОБА_5 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_8, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 , в інтересах якого діють адвокати Ярош С. В. та Карпова О. В. за дорученням опікунів ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про скасування рішення третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_5 , до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики.

Постановою Верховного Суду від 25 вересня 2025 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/130533128):

апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка підписана представником ОСОБА_8 , задоволено частково;

ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2025 року змінено, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

22 серпня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подала до Верховного Суду апеляційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_9, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року (ухвалою цього суду від 06 червня 2025 року виправлено описку у назві судового рішення) з пропуском, передбаченого статтею 354 ЦПК України строку на апеляційне оскарження, оскільки останнім днем строку на апеляційне оскарження було 18 квітня 2025 року.

У клопотанні, яке містилося у апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просила поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що є дружиною ОСОБА_5 та відповідно до статті 61 СК України грошові кошти, які були стягнуті рішенням третейського суду, є спільною сумісною власністю подружжя. Ухвала про скасування рішення третейського судді від 19 березня 2025 року суттєво впливає на її права та законні інтереси. ОСОБА_1 не була залучена до судового розгляду та не отримувала оскаржувану ухвалу ні в день проголошення, ні згодом, а тільки ознайомилась із нею на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень 18 серпня 2025 року. Тому просила вважати таку причину пропуску строку звернення із апеляційною скаргою поважною та поновити їй строк на оскарження незаконної ухвали Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року, яка порушує її права та законні інтереси.

Однак, особа, яка подала апеляційну скаргу, не обґрунтовувала та не надавала будь-яких належних доказів про те, чому була позбавлена можливості оскаржити ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року в передбачений законом строк, а ознайомилась з нею в Єдиному державному реєстрі судових рішень лише 18 серпня 2025 року, ураховуючи, що у справі брав участь її чоловік ОСОБА_5 , зокрема через представника. Ухвала Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 02 квітня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2025 року указані ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнано неповажними, а апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку і вказати інші підстави для поновлення строку, подавши відповідні докази.

У вересні 2025 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_9 , до Верховного Суду на виконання ухвали Верховного Суду від 04 вересня 2025 року, подано заяву на усунення недоліків, у якій зазначено про те, що щодо оскарження ухвали в передбачений законом строк, слід зазначити, що наведена в ухвалі стаття стосується саме учасників справи, якою ОСОБА_1 не була та ще не є. Ухвала Одеського апеляційного суду від 19 квітня 2025 року оскаржується нею, як особою, яка не брала участі у справі, але права та законні інтереси якої були порушені цією ухвалою. Оскільки її права та законні інтереси були порушені, в найкоротший час після того як ОСОБА_1 дізналась про оскаржену ухвалу нею було подано апеляційну скаргу. Відносно сумніву в необізнаності скаржниці про оскаржувану ухвалу в зв`язку із тим, що її чоловік приймав участь у судовій справі через представника, слід зазначити, що цивільно-процесуальне законодавство не містить норми, яка б встановлювала залежність обізнаності щодо перебігу судових справ та прийнятих рішень від участі одним із подружжя в таких судових справах та отриманням відповідно по них рішень. ОСОБА_1 та її чоловік не проживали разом в період судового спору в першій інстанції та довгий час після винесення рішень у справі, що свідчить із адрес, які ними зазначено та договору оренди ОСОБА_10 . До клопотання було додано: копію договору оренди будинку від 15 липня 2024 року, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 у м. Радомишль; копію ухвали Верховного Суду від 20 вересня 2024 року у справі № 522/5637/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2025 року продовжено ОСОБА_1 строк на усунення недоліків апеляційної скарги, зокрема, для звернення до суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження і наведенням інших підстав для поновлення строку, поданням відповідних доказів, оскільки ухвала Верховного Суду від 04 вересня 2025 року у цій частині не виконана у повному обсязі. В ухвалі було вказано, що ОСОБА_1 фактично, як єдину підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження вказувала, що ознайомилась з оскарженою ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень лише 18 серпня 2025 року. На виконання ухвали Верховного Суду від 04 вересня 2025 року щодо подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження і наведення інших підстав для поновлення строку, особі, яка подала апеляційну скаргу, слід було надати заяву про поновлення строку і навести інші підстави для його поновлення, зокрема, обґрунтувавши чому ознайомилась з нею в ЄДРСР лише 18 серпня 2025 року, ураховуючи, що ухвала Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 02 квітня 2025 року. Аргумент ОСОБА_1 з посиланням на ухвалу Верховного Суду від 20 вересня 2024 року у справі № 522/5637/16-ц необґрунтований, оскільки вказана ухвала стосувалася випадку подання скарги учасником справи.

06 жовтня 2025 року на виконання ухвали Верховного Суду від 19 вересня 2025 року через підсистему Електронний суд ОСОБА_1 подала, зокрема, заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка підписана представником ОСОБА_9 . Заява мотивована тим, що:

ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_5 та відповідно до статті 61 СК України грошові кошти, які були стягнуті рішенням третейського суду, є спільною сумісною власністю подружжя;

оскільки ОСОБА_1 не була залучена до судового розгляду та не отримувала оскаржувану ухвалу ні в день проголошення, ні згодом, а тільки ознайомилась із нею на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень 18 серпня 2025 року, остання просить вважати таку причину пропуску строку звернення із апеляційною скаргою поважною та поновити строк на оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року, яка порушує її права та законні інтереси;

ОСОБА_1 вказує, що вона та її чоловік не проживали разом в період судового спору в першій інстанції та довгий час після винесення рішень у справі, про що свідчать адреси, які ними зазначено та договір оренди ОСОБА_1 , оскільки вона проживала в Житомирській області і тільки періодично була в Києві, за адресою, де проживав чоловік, а він не згадував про справу. І тільки коли в середині серпня листоноша повідомила їй, що постійно надходять повістки із судових органів та необхідність їх забирати із відділення пошти, після чого 18 серпня 2025 року ОСОБА_1 змогла знайти в реєстрі судових рішень та з`ясувала наявність цієї справи;

оскільки її права та законні інтереси були порушені, найкоротший час після того як ОСОБА_1 дізналась про оскаржувану ухвалу, нею було подано апеляційну скаргу. Оскільки ОСОБА_1 має безпосередній правовий зв`язок із оскаржуваним рішенням та враховуючи її проживання задля безпеки окремо від чоловіка, який проживає в Києві, просить вважати поважними такі причини та поновити строк на апеляційне оскарження.

Окрім цього, у заяві на усунення недоліків ОСОБА_1 додатково вказує, що:

цивільно-процесуальне законодавство не містить норми, яка б встановлювала залежність обізнаності щодо перебігу судових справ та прийнятих рішень від участі одним із подружжя в таких судових справах та отриманням відповідно по них рішень;

судова практика, зокрема ухвала цього ж суду у справі № 522/5637/16-ц від 20 вересня 2024 року, де скаржниця звернулась із скаргою 23 серпня 2024 року після того як виявила в реєстрі судових рішень постанову від 23 лютого 2024 року (тобто із значним пропуском строку), хоча її чоловік приймав участь у тій справі та й вона була учасницею, але судом не визначено вказане як недолік скарги, який підлягає усуненню.

У відкритті апеляційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Процесуальному праву притаманний принцип процесуальної доброї совісті. Проявом принципу процесуальної доброї совісті є те, що особа (зокрема, позивач) навряд чи може висувати твердження несумісні з тією позицією, яка зайнята нею в судовому процесі, що вже відбувся. Принцип процесуальної доброї совісті навряд чи має толерувати непостійність учасників процесу, а навпаки покликаний забезпечити послідовну поведінку учасників спору. Адже суд не є місцем для «безцеремонної процесуальної гри» (див., постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року в справі № 229/7156/19 (провадження № 61-4283св24), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року в справі № 532/1550/23 (провадження № 61-4145сво24)).

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/129180925) відмовлено ОСОБА_5 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_8, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року.

Аналіз заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження свідчить, що вказані підстави не можна вважати поважними з наступних підстав.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зазначено, що:

«апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження. Суд апеляційної інстанції не навів мотивів, за яких уважав причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції поважними. Сама по собі вказівка про наявність поважних причин для поновлення строку та/або погодження з доводами особи, яка подала апеляційну скаргу та відповідне клопотання, з урахуванням отримання представником ОСОБА_2 копії рішення 20 липня 2020 року, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 травня 2022 року в справі № 904/1875/19 зазначено, що:

«з приписів частини 2 статті 261 ГПК України не вбачається безумовного обов`язку суду відкрити апеляційне провадження у випадку подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки. Натомість, як вбачається з системного аналізу положень даної статті, суд у такому випадку надає оцінку наведеним апелянтом причинам пропуску строку апеляційного оскарження на предмет їх поважності.

Наведена норма не встановлює безумовного обов`язку суду поновити строк на апеляційне оскарження та прийняти до розгляду апеляційну скаргу у будь-якому разі подання її особою, яка не була залучена до участі у справі. Скаржник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строку оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку і у разі, коли відповідну апеляційну чи касаційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі. Разом з цим, неучасть у справі особи, яка звертається зі скаргою з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується її прав та інтересів, не є безумовною підставою визнання причин пропуску строку поважними та поновлення цього строку.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить, що подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, захищає її саме від передбаченої частиною 2 статті 261 ГПК України безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження (якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення), тобто незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, проте не звільняє вказану особу від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого іншими вищенаведеними нормами ГПК України».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2023 року в справі № 752/6166/17 вказано, що:

«57. Згідно з ч. 2 ст. 261 ГПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків, зокрема, подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки.

58. Однак, з приписів вищенаведеної процесуальної норми не вбачається безумовного обов`язку суду відкрити апеляційне провадження у випадку подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки. Натомість, як вбачається з системного аналізу положень даної статті, суд у такому випадку надає оцінку наведеним апелянтом причинам пропуску строку апеляційного оскарження на предмет їх поважності.

59. Наведена норма не встановлює безумовного обов`язку суду поновити строк на апеляційне оскарження та прийняти до розгляду апеляційну скаргу у будь-якому разі подання її особою, яка не була залучена до участі у справі. Скаржник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строку оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку і у разі, коли відповідну апеляційну чи касаційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі. Разом з цим, неучасть у справі особи, яка звертається зі скаргою з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується її прав та інтересів, не є безумовною підставою визнання причин пропуску строку поважними та поновлення цього строку.

60. Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить, що подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, звільняє її від безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченої ч. 2 ст. 261 ГПК України, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. Проте в такому випадку особа не звільняється від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого іншими вищенаведеними нормами ГПК України.

61. Отже, норми ГПК України підлягають застосуванню до всіх без виключення учасників судового процесу, а окремі норми визначають початок перебігу процесуального строку на оскарження судових рішень саме для осіб які не брали участі у розгляді справи, а суд вирішив питання про їх права та інтереси, та передбачають можливість поновлення процесуального строку на оскарження судових рішень. Суд у такому випадку надає оцінку наведеним апелянтом причинам пропуску строку апеляційного оскарження на предмет їх поважності.

62. Схожі за змістом правові висновки викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 922/765/15 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 5011-46/18261-2012, від 03.10.2019 у справі № 909/117/17, від 08.10.2019 у справі № 5011-46/18261-2012».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2023 року в справі № 1512/12762/12 (провадження № 61-6640св23) зазначено, що:

«відповідно до пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Наведена норма процесуального права не встановлює безумовного обов`язку суду поновити строк на апеляційне оскарження та прийняти до розгляду апеляційну скаргу у будь-якому разі подання її особою, яка не була залучена до участі у справі. Заявник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строком оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку і у разі, коли відповідну апеляційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі. Разом з цим, неучасть у справі особи, яка звертається зі скаргою, з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується її прав та інтересів, не є безумовною підставою визнання причин пропуску строку поважними та поновлення цього строку.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить про те, що подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, захищає її саме від передбаченої частиною другою статті 358 ЦПК України безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження (якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення), тобто незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, проте не звільняє вказану особу від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Зазначене необхідно врахувати суду апеляційної інстанції при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження у справі».

Можливість поновлення пропущеного процесуального строку пов`язана із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості (див., зокрема, пункти 74, 75 постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2024 року в справі № 752/8449/20 (провадження № 61-15447св23)).

Так, ОСОБА_1 вказує, що в середині серпня листоноша повідомила їй, що постійно надходять повістки із судових органів та необхідність їх забирати із відділення пошти, після чого 18 серпня 2025 року ОСОБА_1 змогла знайти в реєстрі судових рішень та з`ясувала наявність цієї справи. Разом з тим, указані обставини не підтверджені жодними доказами.

Зазначення ОСОБА_1 про те, що вона та її чоловік не проживали разом в період судового спору, про що свідчать адреси, які ними зазначено та договір оренди ОСОБА_1 , оскільки вона проживала в Житомирській області і тільки періодично була в Києві, за адресою, де проживав чоловік, а він не згадував про справу - не є поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження без належного доведення інших, указаних ОСОБА_1 обставин, зокрема щодо ознайомлення з оскарженою ухвалою в Єдиному державному реєстрі судових рішень лише 18 серпня 2025 року. Посилання на ухвалу Верховного Суду від 20 вересня 2024 року у справі № 522/5637/16-ц необґрунтоване, оскільки в ухвалі Верховного Суду від 19 вересня 2025 року надано відповідь на цей аргумент.

Будь-яких інших поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 не зазначено.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частина четверта статті 357 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Таким чином, оскільки наведені ОСОБА_1 у клопотанні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року є неповажними, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 357, 358 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_12, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 , в інтересах якого діють адвокати Ярош Сергій Володимирович та Карпова Ольга Вікторівна за дорученням опікунів Ввєденського Євгенія Олексійовича, ОСОБА_3 та Церетелі Джамбула Отарійовича, про скасування рішення третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков