Справа № 490/4699/25
н/п 2-з/490/116/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

14 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Шведюк Д.О.,

розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі №490/4699/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа, приватний нотаріус Миколаївського нотаріального округу Боненко Тетяна Леонідівна, про встановлення факту, -

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій посилаючись на приписи статтей 149, 150 ЦПК України, просила:

допитати свідків у справі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 ;

зробити запит до ЦНАП (паспортного столу) про реєстрації позивача ОСОБА_3 у 1994 1996 роках;

затребувати довідку у МВС України у період з 1995 1996 роки. З якими сумами заробітна плата були стягнуті аліменти (на утримання сина від попереднього шлюбу), яка сума аліментів була стягнута за цей період;

долучити до матеріалів справи відповідь на адвокатський запит від КП «ММБТІ» від 02 вересня 2025 року за № 2-6619.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13 жовтня 2025 року для розгляду цієї заяви визначено головуючого суддю Шолох Л.М.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заяви про забезпечення позову суд зазначає таке.

Відповідно до приписів частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частина друга статті 149 ЦПК України).

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову у порядку статтей 149, 150 ЦПК України, вказує на необхідність допиту свідків, витребування доказів у справі та приєднання до матеріалів справи доказів у справі.

При цьому представником ОСОБА_2 не обґрунтовано, що невжиття таких заходів забезпечення позову (допит свідків, витребування та долучення доказів у справі) утруднить або унеможливить виконання рішення суду у справі, де позовними вимогами є встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності не нерухоме майно.

Зважаючи на зазначене, беручи до уваги приписи частини першої статті 150 ЦПК України, суд дійшов висновку, що за своїм змістом подана представником відповідача зава не є заявою про забезпечення позову в розумінні статей 149, 150 ЦПК України.

Виходячи із змісту поданої заяви, ця заява є заявою про забезпечення доказів, що передбачено статтями 116-119 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом (частина друга статті 116 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти; 4) докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; 5) обґрунтування необхідності забезпечення доказів; 6) спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Звертаючись до суду із заявою представник відповідача не вказує на наявність обставин, які дають можливість припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

У поданій заяві представником відповідача не зазначено обставини, для доказування яких вони необхідні та не наведено обґрунтування необхідності забезпечення доказів, не зазначено адреси свідків, яких вона просить допитати, чітко не зазначено в якому саме ЦНАП (паспортному столі) слід витребувати інформацію.

Отже заява не відповідає вимогам статті 117 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 117 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Також слід зазначити, що суд повертає заяву про забезпечення доказів заявнику також встановивши, що заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

Керуючись статтями 116 -117, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву відповідача ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , - повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили у порядку статті 261 ЦПК України та може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Л.М. Шолох