Справа № 355/1547/25
Провадження № 2/355/948/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Троценко Т. А.

за участю секретаря Ліберацької Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с. Баришівка Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому вказала, що 16.05.1967 року її чоловік ОСОБА_2 згідно договору купівлі - продажу придбав житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 . Зазначений житловий будинок був придбаний її чоловіком під час їхнього шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частка житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) вона звернулася до Баришівської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

15.02.1990 року Баришівською державною нотаріальною конторою на її ім`я було видане свідоцтво про право власності на 1/2 частку в спільній сумісній власності, набутій подружжям під час шлюбу, на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

15.02.1990 року Баришівською державною нотаріальною конторою на ім`я було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2

Крім неї, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася мати спадкодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_3 не отримувала.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, спадкова справа після її смерті не заводилася.

Тож 1/4 частка житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 на даний час не оформлена.

З моменту смерті спадкодавця ОСОБА_2 , вона проживає в цьому домоволодінні, вільно та відкрито користується яким понад 39 років. Здійснює догляд за будинком, проводить поточні ремонти, обробляє земельну ділянку біля будинку, сплачує комунальні послуги. За час проживання в будинку позивачкою постійно проводиться косметичний ремонт житлового будинку, підтримується будинок в належному стані, обробляється земельна ділянка біля будинку.

Оскільки починаючи з 1986 року вона фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіє, користується та проживає в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами який розташований по АДРЕСА_2 , підтримує будинок з господарськими будівлями та спорудами в належному стані для проживання, проводить поточні косметичні ремонти будинку та господарських будівель та споруд, заявляє про застосування ч.1 ст. 344 ЦК України.

Враховуючи викладене, позивачка просить визнати за нею право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 74,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В судове засідання позивачка та її представник за ордером адвокат Куценко Н.В. не з`явилися, про дату слухання справи повідомлені належним чином, адвокат надала заяву, у якій просить розглядати справу за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача Баришівської селищної ради до суду не з`явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, від представника відповідача надійшла заява, у якій вони позовні вимоги визнають, просять розглядати справу без участі їхнього представника.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 28.10.1986 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 у с-щі Баришівка Баришівського району Київської області помер чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

За життя померлий заповіт не залишив.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_2 .

З копії спадкової справи №129, заведеної до майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що заяву про прийняття спадщини подала дружина спадкодавця, ОСОБА_1 та мати спадкодавця ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , який залишився після смерті сина ОСОБА_2 , не отримувала.

Позивачка ОСОБА_1 вільно та відкрито користується житловим будинком понад 39 років, здійснює догляд за будинком, проводить поточні ремонти, обробляє земельну ділянку біля будинку, сплачує комунальні послуги, а отже заявляє про застосування ч.1 ст. 344 ЦК України.

Так, частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Враховуючи вищевикладене, той факт, що позовні вимоги ОСОБА_1 підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, визнані відповідачем, відповідають вимогам закону, вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 328, 344 ЦК України, ст. ст. 12,13, 76-81, 258-263 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_2 право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 74,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в порядку набувальної давності.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського

районного суду Т. А. Троценко