справа № 489/1688/25 провадження №2/489/1648/25
РІШЕННЯ

Іменем України

17 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Лупової Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, Орган опіки і піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням

встановив:

У березні 2025 року позивач, через свого представника адвоката Хорошева В.В., звернулась до суду з позовом в якому просить визнати за нею та її неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Як на підставу позовних вимог вказано, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 25.06.2006. Від шлюбу вони мають двох доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , 28.08.2013, інтереси якої у даній справі представляє позивач, як законний представник.

На підставі договору дарування від 10.02.2021 частки квартири АДРЕСА_2 належить чоловіку позивача - ОСОБА_4 .

Власником іншої частини квартири є відповідач.

За усною домовленістю між ОСОБА_4 і відповідачем ОСОБА_7 , у 2012 році ОСОБА_8 разом із дружиною ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_9 вселилися до даної квартири, де проживають по теперішній час.

Відповідач постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та участі в утриманні спільного майна не приймає.

Іншого місця проживання ніж дана квартира позивач та її діти не мають.

З 2012 року позивач з чоловіком здійснюють утримання квартири, сплачують всі витрати та комунальні платежі.

У зв`язку із повномасштабним вторгненням 24.02.2022 рф на територію України чоловік позивача, ОСОБА_4 , був призваний по мобілізації 20.06.2023.

30.12.2023 військова частина НОМЕР_1 надіслала сповіщення № 303 від 30.12.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким просила сповістити позивача, що її чоловік ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Кринки Херсонської області вважається безвісно зниклим за особливих обставин.

З часу зникнення чоловіка, відповідач почала вести себе агресивно по відношенню до позивача та її дітей, більше не визнає їх право на проживання у спільній квартирі.

Так, 15.07.2024 відповідач з`явилася до квартири, вчинила сварку, в ході якої почала виганяти позивача з квартири, погрожуючи фізичною розправою та била її, що підтверджується Талоном-повідомленням єдиного обліку № 9811 про прийняття і реєстрацію заяви від 15.07.2024. У зв`язку із забоєм шийного відділу хребта позивач з верталася до Міської лікарні швидкої медичної допомоги .

У лютому 2025 року відповідач зателефонувала до позивача з черговою вимогою про виселення разом з дітьми та знову висловлювала погрози.

Посилаючись на наведені обставини позивач звернулася до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою Ленінського (на теперішній час Інгульський) районного суду міста Миколаєва суду від 13.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження.

Цією ухвалою до участі у справі в якості третьої особи залучено Орган опіки і піклування виконкому Миколаївської міської ради та задоволено клопотання позивача про допит свідків.

Ухвалою суду від 25.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 13.10.2025, учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Представник позивача надав до суду заяву від 10.10.2025 в якій просив розгляд справи здійснити за його відсутності та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у заяві від 13.10.2025 в задоволенні позовних вимог просить відмовити, так як позивач має відповідне право звернутися до нотаріуса та набути статус опікуна над майном чоловіка, чим вона не скористалася. Предмет спору відсутній, так як відповідач ніяким чином не чинить перешкод позивачу у користуванні майном.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що позивач ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 25.03.2006, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

Від шлюбу вони мають двох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 ).

На підставі нотаріального договору частки квартири від 10.02.2011 чоловік позивача ОСОБА_4 є власником частки квартири АДРЕСА_4 .

Співвласником іншої 1/2 частки квартири є відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 04.05.2007.

Актом про постійне проживання від 07.03.2025 позивач підтвердила, що в спірній квартирі з 2012 року і по теперішній час проживає сім`я у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та їх доньки ОСОБА_10 і ОСОБА_3 (проживає від народження з 2013 року і по теперішній час).

Матеріалами справи підтверджується, що в квартирі зареєстровані відповідач з 15.02.2005 та чоловік позивача ОСОБА_4 з 13.12.2013, а також з 18.07.2024 малолітні ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 і ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Із позову вбачається та підтверджено представником позивача в судовому засіданні 16.09.2025, за домовленістю чоловіка позивача та відповідача в квартирі з 2012 року постійно проживає сім`я ОСОБА_4 , які користуються квартирою, її обслуговують та сплачують комунальні послуги.

Наведені обставини представником не оспорювалися, у зв`язку із чим представник позивача відмовився від допиту свідків. Крім того, оплату комунальних послуг та витрат на ремонт і утримання квартири позивач підтвердила квитанціями та іншими платіжними документами, де платником вказані або її чоловік або безпосередньо вона. Також встановлено, що відповідач в квартирі зареєстрована, але проживає за іншою адресою.

Таким чином, обставини заселення позивача з дітьми в квартиру та утримання квартири відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України додаткову доказуванню не підлягають.

Матеріалами справи підтверджується, що чоловік позивача ОСОБА_4 у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України 20.06.2023 був призваний на службу до ЗСУ в порядку мобілізації та 28.12.023 під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Кринки Херсонської області зник безвісти за особливих обставин та поданому факту порушено кримінальне провадження за пунктом 1 частини другої статті 115 КК України, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 00002445 від 31.12.2023..

У позові вказано, що після зникнення чоловіка позивача відповідач почала не визнавати право позивача на проживання в квартирі та декілька розверталася до не ї із вимогою про виселення.

Вказані обставини представник відповідача не визнав, так як вони не підтвердженні жодними доказами та відповідач не заперечує проти подальшого проживання позивача з дітьми в квартирі. Також представник відповідача вказав, що позивач не позбавлена права встановити опіку над нерухомим майном свого чоловіка в досудовому порядку, але таким правом не скористалася. Тому, на думку представника відповідача, предмет позову відсутній.

Обставини не визнання права на проживання в квартирі позивач підтвердила Талоном повідомленням єдиного обліку № 9811 Про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, яке надійшло від неї 15.07.2024 до відділення поліції.

Згідно талону-повідомлення 15.07.2024 о 22:18 до ЧЧВП №2 МРУП із заявою звернулася ОСОБА_1 щодо вжиття заходів до ОСОБА_2 , яка 15.07.2024 о 20:00 за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила сварку, вході якої почала виганяти заявницю з будинку, погрожуючи фізичною розправою та била її.

Зворотнім повідомленням від17.05.2024 підтверджується, що позивач ОСОБА_1 зверталася до лікаря приймального відділення Міської лікарні швидкої медичної допомоги та їй встановлено діагноз: забій шийного відділу хребта.

Крім наведеного випадку, претензії зі сторони відповідача про необхідність виселення з квартири були в телефонному режимі в лютому 2025 року, про що позивач вказала в позові, без надання доказів.

Правове обґрунтування та мотив суду.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За частиною третьою цієї норми процесуального закону, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

За положеннями частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що чоловік позивача та відповідач є співвласниками квартири, частки яких є рівними.

Згідно частин першої, другої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач вселилася в квартиру свого чоловіка та відповідача з за домовленістю співвласників, в якій проживає з 2012 року, її молодша донька з народження 2013 року і по теперішній час. Обставини заселення відповідачем не оспорюються.

Таким чином, позивач та її діти, як члени сім`ї співвласника ОСОБА_4 правомірно вселилися в квартиру та мають право на проживання в ній. При цьому, відсутність в них реєстрації за адресою квартири не обмежує їхнє право на проживання в ній.

Суд звертає увагу, що у випадку підтвердження загибелі чоловіка позивача, ОСОБА_13 та її діти матимуть право на спадщину, як спадкоємці першої черги за законом, відповідно до статті 1261 ЦК України.

Щодо способу захисту порушеного права та правомірності звернення до суду з позовом про визнання права користування квартирою, то з урахуванням встановлених обставин, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права ефективним, так як гарантує позивачу та її неповнолітній дитині, в інтересах якої заявлено позовні вимоги, надалі безперешкодно користуватися квартирою.

Стосовно доводів представника відповідача про відсутність предмету спору то суд з ними не погоджується, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, зокрема офіційним зверненням позивача до поліції по факту сварки з відповідачем в ході якого, остання погрожувала їй виселенням з квартири.

Тому врахуючи встановлені обставини та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, у зв`язку із чим він підлягає задоволенню.

Так як суд дійшов висновку про задоволення позову, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та її неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

третя особа: Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, , місцезнаходження: м.Миколаїв, пр.Богоявленський, 1;

третя особа: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повний текст судового рішення складено 17.10.2025.

Суддя І.В.Коваленко