КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 жовтня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Плахотнюк К.Г. в м. Київ 29 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути на свою користь з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі ПрАТ «УТСК») несплачене страхове відшкодування в розмірі 127500 грн., пеню відповідно до положень ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за період з 23 травня 2024 року по 12 липня 2024 року в розмірі 9096,16 грн., а також пеню, яка нараховується на стягнуту теперішнім судовим рішенням суму страхового відшкодування за період, починаючи з 13 липня 2024 року по дату фактичного виконання рішення суду у повному обсязі, покласти на відповідача судові витрати.

Позов мотивував тим, що 26 лютого 2021 року у м. Дніпрі по вул. Макарова водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті з вул. Будівельників при повороті ліворуч не надав переваги в русі транспортному засобу Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо, та скоїв з ним зіткнення.

Інспектором УПП в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_3 був складений адміністративний протокол № 418622 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, який був в подальшому спрямований до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Оскільки на час скоєння ДТП інформація про наявність у ОСОБА_3 страхового полісу, на якого посадовими особами був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, була відсутня у єдиній базі укладених договорів МТСБУ, представником потерпілого була подана відповідна заява до МТСБУ про здійснення регламентної виплати. Листом від 07 березня 2021 року МТСБУ повідомило представника про порушення справи та необхідність надати відповідні копії документів, і направило свого представника для огляду пошкодженого транспортного засобу потерпілого. Між ним, постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2021 року в справі № 204/1896/21 провадження відносно водія ОСОБА_3 закрито за відсутності в його діях складу та події адміністративного правопорушення через невірно зазначений працівниками поліції пункт порушення ПДР у протоколі.

За заявою представника позивача УПП в Дніпропетровській області, виходячи з фактичних обставин справи та очевидної помилки при оформленні адміністративних матеріалів, на водія ОСОБА_3 було складено повторний протокол за скоєння правопорушення, що мало місце 26 лютого 2021 року. Постановою суду від 06 серпня 2021 року, залишеною без змін апеляційним судом, провадження по справі відносно ОСОБА_3 було закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення, лише з підстав того, що відповідальною особою під час складення протоколу була повторно допущена формальна помилка, а саме помилково вказано час ДТП.

Разом з тим, в межах розгляду справи апеляційним судом та за ухвалою суду була проведена автотехнічна експертиза від 07 жовтня 2021 року, за висновками якої саме в діях водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_3 вбачається порушення вимог п. 16.6 ПДР, що з технічної точки зору знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з ДТП.

Між тим, на адвокатський запит представника потерпілого до МТСБУ з приводу прийнятого по справі рішення, листом від 19 квітня 2024 року була отримана відповідь, з якої вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «УТСК» на підставі страхового полісу № 201808767.

На заяву представника потерпілого до відповідача від 22 квітня 2024 року про виплату страхового відшкодування, з огляду на отриману від МТСБУ лише 19 квітня 2024 року інформацію про наявність у винної особи страхового полісу, страховик своїм листом від 22 травня 2024 року відмовив у виплаті страхового відшкодування з мотивів пропуску потерпілою особою річного терміну на подачу заяви про виплату відшкодування з дати настання ДТП та дати повідомлення МТСБУ потерпілого про наявність полісу страхування. Заява адвоката в інтересах позивача про перегляд такого рішення страховиком залишена без задоволення, що стало підставою для звернення до суду для відновлення порушених прав позивача щодо відшкодування спричинення внаслідок ДТП шкоди за рахунок страхового відшкодування.

Вказував, що з огляду на розмір максимальної страхової суми за полісом страхування за збиток, заподіяний майну потерпілого, що встановлена законом, відповідальність страховика перед позивачем становить 130000 грн. - 2500 грн. франшиза = 127500 грн. Крім того, враховуючи, що страховик відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування листом від 22 травня 2024 року, то розмір пені за термін прострочення з 23 травня 2024 року по 12 липня 2024 року (дата подання позову) становить 9096,16 грн. З огляду на ч. 10 ст. 265 ЦПК України, сторона позивача вважає за необхідне заявити вимогу про нарахування пені за весь час прострочки виконання зобов`язання з боку відповідача щодо невиплати страхового відшкодування в розмірі 127500 грн. за період часу з 13 липня 2024 року по дату фактичного виконання судового рішення у повному обсязі рішення суду.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, покласти на відповідача судові витрати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що єдиним мотивом, з якого виходив суд, ухвалюючи рішення про відмову в позові, є те, що пасивна поведінка позивача свідчить про відсутність належної зацікавленості у вирішенні спору та про недобросовісне затягування строків подання заяви та ПрАТ «УТСК».

Вважав такі доводи суду першої інстанції помилковими, вказуючи, що оскільки на час скоєння ДТП інформація про наявність страхового полісу у водія ОСОБА_3 , на якого посадовими особами було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, була відсутня у єдиній базі укладених договорів МТСБУ, представником потерпілого була подана відповідна заява до МТСБУ про здійснення регламентної виплати.

Листом від 07 березня 2021 року МТСБУ повідомило представника про порушення справи та необхідність надати відповідні копії документів, і направило свого представника для огляду пошкодженого ТЗ потерпілого.

За висновками проведеної судової автотоварознавчої експертизи, проведеної судовим експертом Пилипенком О.С. № 99А/21 від 13 квітня 2021 року на замовлення потерпілого, вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ потерпілого становить 379119,03 грн., ринкова вартість автомобіля до ДТП - 260819,08 грн., вартість досліджуваного ТЗ після ДТП у аварійному стані 69944,51 грн.

У подальшому справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 неодноразово закривалась з формальних підстав та помилок у її оформленні працівниками патрульної поліції, що зумовлювало представника потерпілого звертатись як до УПП, так і до апеляційного суду щодо перегляду ухваленого рішення.

Вказував, що звернення з заявою до МТСБУ, огляд та оцінка пошкодженого майна, проведення експертизи, звернення до патрульної поліції з численними заявами щодо неналежного оформлення протоколу, який двічі був некоректно складений, що стало підставою для закриття провадження по адміністративній справі із формальних мотивів, апеляційне оскарження постанови суду, подання заяви на виплату безпосередньо до страховика, заяви на перегляд рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, логічно не можна вважати відсутністю активних дій з боку потерпілої особи щодо прояву заінтересованості по факту вказаної події.

Між тим, на адвокатський запит представника потерпілого до МТСБУ з приводу прийнятого по справі рішення листом від 19 квітня 2024 року була отримана відповідь, з якої вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «УТСК» на підставі страхового полісу № 201808767. Жодних інших відповідей від МТСБУ щодо прийнятого рішення по вказаному випадку ані потерпілий, ані його представник не отримували, що беззаперечно є підставою для звернення з відповідною заявою до страхового товариства.

Звертав увагу, що МТСБУ лист від 19 квітня 2024 року помилково надіслали поштою на адресу у м. Київ, за якою представник позивача не перебував, оскільки постійно проживає та працює у м. Дніпро, і лише на повторний запит МТСБУ надіслало вказаний лист за коректною адресою.

Наведені обставини свідчать про те, що листування МТСБУ із потерпілими особами відбувається у некоректний спосіб, що в свою чергу могло зумовити надсилання попереднього листа від 31 січня 2023 року, яким начебто було повідомлено позивача про наявний поліс цивільно-правової відповідальності) на невірну адресу потерпілого.

Посилався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 147/66/17 щодо права потерпілої особи на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика з пропуском встановленого річного строку, однак за умови доведення здійснення нею розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика.

Зазначив, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач був обізнаний раніше, аніж 19 квітня 2024 року, про наявність страхового полісу, укладеного з позивачем, тому висновки суду першої інстанції про пасивну поведінку та невчинення жодних дій для захисту свого порушеного права, будучи обізнаним з 31 березня 2023 року (що не підтверджується матеріалами справи) про наявність страхового полісу, є безпідставними.

Від відповідача ПрАТ «УТСК» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, а також подав заяву про застосування позовної давності.

Наводив правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (справа № 309цс15) та від 11 жовтня 2017 року (справа № 6-1365цс17), що саме із часу скоєння ДТП у потерпілого виникає право вимоги до страхової компанії, відповідальності за безпосереднього заподіювача шкоди, та починається перебіг позовної давності. Позивач звернувся до суду лише 19 липня 2024 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Зазначив, що позивачем проігноровано вимоги ч. 2 ст. 356 ЦПК України, не вказано, в чому, на його думку, полягає незаконність та необґрунтованість рішення, не наведені обставини, які, на його думку, неповно або неправильно встановлені судом першої інстанції, не вказано, в чому невідповідність судового рішення та які норми матеріального та процесуального права, на його думку, порушені судом.

Позивач, як на підставу та обґрунтування своїх вимог, посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17, при цьому не зважає на те, що відповідачем було враховано цю позицію, про що чітко вказано у відзиві на позовну заяву.

Звертав увагу, що позивачем був пропущений як річний строк звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування за пошкодження майна (транспортного засобу), так і строк загальної позовної давності, оскільки такий строк сплив 26 лютого 2024 року, в той час як звернення до страховика відбулось 24 квітня 2024 року, а звернення з позовом - 19 липня 2024 року.

Представник позивача зазначає обставину, яка, на його думку, підтверджує, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування пропущено через незалежні від нього причини, а саме у зв`язку з тим, що нібито до 19 квітня 2024 року ані позивач, ані представник не отримували інформації від МТСБУ про відмову у виплаті та про наявність полісу ОСЦПВВНТЗ, укладеного з ПрАТ «УТСК», однак вказана обставина не підтверджена жодним доказом та спростована МТСБУ у відповіді від 24 червня 2024 року.

Посилання представника позивача на те, що МТСБУ надає недостовірну інформацію, так як некоректно веде свою переписку, у зв`язку з тим, що у своїй відповіді на його запит від 15 квітня 2024 року МТСБУ вказало іншу адресу, є безпідставною маніпуляцією та необґрунтованим недоведеним припущенням, оскільки 19 квітня 2024 року представник позивача отримав відповідь на свій запит на електронну адресу, і наведений представником позивача приклад відповіді МТСБУ саме на його запит жодним чином не спростовує того факту, що лист з відмовою у виплаті від 31 січня 2023 року МТСБУ надіслало на електронну адресу представника позивача, яку вона особисто вказала у заяві про виплату страхового відшкодування, і доказів неотримання цього листа позивачем не надано.

Вважав, що представник позивача необґрунтовано стверджує, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач був обізнаний раніше, аніж з 19 квітня 2024 року, про наявність страхового полісу, укладеного з відповідачем. Навпаки, відповідачем у додатках до відзиву надано докази (запити до МТСБУ, відповіді від МТСБУ, витяги з кабінету листування), які підтверджують позицію страховика, в той час як саме позивачем не надано жодних доказів того, що позивач не був обізнаний та не отримував від МТСБУ листа від 31 січня 2023 року з відмовою у виплаті.

Вказував, що позивачем не надано обґрунтованих пояснень з доказами щодо того, чому протягом тривалого часу з моменту звернення з заявою від 09 лютого 2022 року і аж до квітня 2024 року вони не поцікавились в МТСБУ станом розгляду поданих документів, не направляли запити щодо прийнятого рішення, не вчиняли інші активні дії, спрямовані на отримання страхової виплати тощо.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги щодо вчинення активних дій з боку потерпілої особи та прояв заінтересованості по факту події, аналізував хронологію всіх дат та отримання документів, а саме: 26 лютого 2021 року відбулася ДТП та складання протоколу про адміністративне правопорушення, 03 березня 2021 року повідомлення в МТСБУ, 07 березня 2021 року лист від МТСБУ про необхідність надання документів, 09 квітня 2021 року постанова суду в справі № 204/1896/21 про закриття провадження в справі відносно ОСОБА_3 , 13 квітня 2021 року автотоварознавча експертиза з визначення розміру збитку, 26 травня 2021 року протокол про адміністративне правопорушення, 06 серпня 2021 року постанова суду в справі № 204/4255/21 про закриття провадження в справі відносно ОСОБА_3 , 16 серпня 2021 року подання апеляційної скарги, 07 жовтня 2021 року в межах розгляду справи апеляційним судом проведення автотехнічної експертизи, 09 лютого 2022 року надання в МТСБУ заяви на виплату, 06 травня 2022 року постанова Дніпровського апеляційного суду про відмову в задоволенні апеляційної скарги, 31 січня 2023 року відповідь від МТСБУ про відмову у виплаті в зв`язку з наявністю полісу ОСЦПВВНТЗ, 22 квітня 2024 року звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування до відповідача.

Вказував, що з аналізу наведеної хронології не вбачається, що певні активні дії вчинялися позивачем (його представниками) до травня 2022 року до дати ухвалення апеляційним судом рішення у справі, а далі майже два роки з 06 травня 2022 року до 22 квітня 2024 року жодних активних дій, спрямованих на отримання страхового відшкодування до ПрАТ «УТСК» не було, інформації та доказів про їх вчинення не надано. Факт неотримання 31 січня 2023 року відповіді МТСБУ позивачем не підтверджений належними доказами й спростовується відповіддю МТСБУ, доказів того, що позивачем вчинялися якісь активні дії або проводились ще якісь заходи, спрямовані на отримання відшкодування збитку (наприклад, періодичні звернення до МТСБУ із запитами про стан справи і прийняття рішення, або звернення до другого учасника ДТП з приводу вирішення питання про відшкодування шкоди або встановлення інформації про поліс ОСЦПВ тощо, за період з травня 2022 року до квітня 2024 року позивачем не надано.

Підкреслював, що звернення в МТСБУ із заявою про страхову виплату 09 лютого 2022 року і очікування прийняття рішення від МТСБУ аж до 31 січня 2023 року, а зі слів позивача взагалі до 19 квітня 2024 року, чітко вказує саме про відсутність активних дій з боку потерпілої особи.

Звертав увагу, що при оформленні ДТП поліцією вноситься інформація в адміністративні матеріали про транспортні засоби учасників ДТП зі вказанням VIN-коду кожного такого транспортного засобу, на підтвердження чого у додатках до відзиву було надано витяг довідки поліції за формою-2. Учасники ДТП або їх представники мають право ознайомлюватися з матеріалами адміністративної справи, отримувати необхідну інформацію тощо. Наявність або відсутність полісу ОСЦПВВНТЗ та сайті МТСБУ кожен користувач може перевірити не лише за реєстраційним номером автомобіля, а і за VIN-кодом, у разі, якщо пошук не здійснюється за номером, оскільки реєстраційний номер транспортного засобу може змінюватися, при цьому діючий поліс не припиняє свою дію. В даному випадку полісом серії ЕР № 201808767 було забезпечено автомобіль ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , страхувальник ОСОБА_4 , і саме ця інформація була внесена в базу даних МСТБУ, тоді як в ДТП 26 лютого 2021 року у вказаного автомобіля вже був інший номерний знак НОМЕР_1 , але той же VIN-код, що унеможливило перевірку чинності полісу за реєстраційним номером, але жодним чином не позбавило можливості перевірити транспортний засіб за VIN-кодом.

Таким чином, позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами, що ним здійснено всіх розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, й строк (спеціальний річний і загальний строк позовної давності) пропущено через незалежні від нього причини.

В судове засідання 15 жовтня 2025 року учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлялись шляхом направлення судових повісток-повідомлень до електронних кабінетів, в тому числі позивач ОСОБА_1 - через представника ОСОБА_2 . Від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п. 2, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі № 359/6678/19, провадження № 61-17877св23).

Враховуючи наведене, оскільки сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, їх неявка не перешкоджає розгляду справи, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість проведення судового засідання у відсутності нез`явившихся учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущений встановлений законом річний строк звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, що і стало підставою для обґрунтованої відмови у виплаті страхового відшкодування.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що 26 лютого 2021 року в м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1 , та ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 .

03 березня 2021 року ОСОБА_5 , яка діяла за довіреністю від 05 березня 2021 року (а. с. 103 - 104 т. 1) в інтересах ОСОБА_1 подано до МТСБУ на електронну пошту повідомлення (помилково датоване 03 лютого 2021 року) про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 26 лютого 2021 року в м. Дніпрі за участю водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а. с. 19 - 21 т. 1).

07 березня 2021 року МТСБУ листом повідомило ОСОБА_5 щодо розгляду її повідомлення про ДТП, зазначено про необхідність надання зазначеного переліку документів для подальшого розгляду справи та прийняття рішення щодо відшкодування шкоди відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а. с. 24 т. 1).

09 квітня 2021 року постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 204/1896/21 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенню ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, оскільки жодних доказів того, що ОСОБА_3 26 лютого 2021 року порушив вимоги п. 16.3 ПДР, матеріали справи не містять, оскільки п. 16.13 ПДР регулює вимоги щодо проїзду нерегульованих перехресть, а ДТП сталась на регульованому перехресті (а. с. 25 - 27 т. 1).

13 квітня 2021 року судовим експертом Пилипенком О.С. за заявою ОСОБА_1 складено висновок автотоварознавчої експертизи щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ № 99/21А, згідно якого матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає 260819,08 грн. (а. с. 28 - 77 т. 1).

31 травня 2021 року листом УПП в Дніпропетровській області ДПП на адвокатський запит повідомлено, що за наданими адвокатом копіями матеріалів ДТП, яка мала місце 26 лютого 2021 року в м. Дніпрі за участю водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за порушення вимог п. 16.6 ПДР у відношенні водія ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення ААБ № 129338 за ст. 124 КУпАП, який спрямовано до суду (а. с. 17 т. 1).

13 липня 2021 року УПП в Дніпропетровській області ДПП на адвокатський запит повідомлено, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 129338 від 26 травня 2021 року відносно водія ОСОБА_3 посадовою особою УПП в Дніпропетровській області ДПП було дійсно помилково вказано час виникнення ДТП о 17:30, разом з цим, УПП в Дніпропетровській області ДПП у вказаний час жодної ДТП у м. Дніпрі за участю водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не фіксувалось, оскільки правильним часом скоєння ДТП за участю вказаних водіїв є 15:50, і вказана технічна описка при складанні протоколу не може змінювати суті протоколу, оскільки час скоєння ДТП не заперечувався водіями при складанні адміністративного матеріалу (а. с. 18 т. 1).

06 серпня 2021 року постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 204/4255/21 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенню ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а. с. 106 - 108 т. 1).

07 жовтня 2021 року Дніпропетровським НДІ судових експертиз складено висновок експерта № 4849-21 за результатами проведення судової автотехнічної експертизи по справі № 204/4255/21, згідно якої в діях водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_3 вбачається порушення вимог п. 16.6 ПДР, що з технічної точки зору знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з ДТП (а. с. 81 - 87 т. 1).

06 травня 2022 року постановою Дніпровського апеляційного суду в справі № 204/4255/21 апеляційну скаргу залишено без задоволення, постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 20221 року стосовно ОСОБА_3 , якою закрито провадження у справі за ст. 124 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу і події адміністративного правопорушення, залишено без змін (а. с. 90 - 92 т. 1).

09 лютого 2022 року ОСОБА_5 подала до МТСБУ заяву про виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 , до якої долучила поліс страхування, копії техпаспорту та посвідчення водія, довіреність, копію паспорту та коду ІНН, копію схеми ДТП, протокол про адмінправопорушення. У заяві ОСОБА_5 зазначила адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 110 т. 1).

На а. с. 93 т. 1 знаходиться копія листа МТСБУ від 31 січня 2023 року на ім`я ОСОБА_5 щодо відмови у відшкодуванні шкоди, оскільки згідно з інформацією, отриманою з ЦБД МТСБУ, було встановлено, що по відношенню до транспортного засобу ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поліс ЕР 201808767, виданий страховою компанією ПрАТ «УТСК» (а. с. 93 т. 1).

15 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Чіп Я.М. звернувся до МТСБУ з адвокатським запитом, в якому, з метою збору необхідних доказів по справі, приймаючи до уваги лист МТСБУ від 07 березня 2021 року, просив повідомити адвоката про рішення МТСБУ щодо виплати потерпілому (відмови у виплаті) регламентного відшкодування по ДТП (а. с. 89, 109 т. 1).

На а. с. 88 т. 1 знаходиться копія листа МТСБУ від 19 квітня 2024 року, адресованого адвокату Чіпу Я.М., із зазначенням його адреси АДРЕСА_1 , за змістом якого МТСБУ на адвокатський запит направляє електронну копію листа-відмови № 3-01б/3430 від 31 січня 2023 року, що був направлений на електронну адресу, вказану в заяві про виплату.

На а. с. 23 т. 1 знаходиться роздрукований скріншот з сайту МТСБУ за результатами перевірки чинності полісу ОСЦПВВНТЗ за державним номерним знаком НОМЕР_1 , за запитом поліс не знайдено (а. с. 23 т. 1).

08 липня 2024 року МТСБУ повідомило листом представника позивача на електронну адресу у відповідь на його адвокатський запит від 05 липня 2024 року щодо розміру страхових сум та франшизи за договором ОСЦПВВНТЗ № 201808767, що за результатами запиту до ЦБД МТСБУ виявлено інформацію про договір ОСЦПВВНТЗ № 201808767. До ЦБД МТСБУ страховиком за вказаним договором ОСЦПВВНТЗ внесено інформацію про страхову суму за шкоду життю та здоров`ю у розмірі 260000 грн., страхову суму за шкоду майну у розмірі 130000 грн., франшизу у розмірі 2500 грн. Звертали увагу, що в записі ЦБД МТСБУ щодо полісу № 201808767 для забезпеченого транспортного засобу ВАЗ 2109 страховиком ПрАТ «УТСК» внесено інший державний номерний знак, ніж зазначено у запиті, а саме НОМЕР_3 (а. с. 16 т. 1).

Копія полісу № 201808767 ОСЦПВВНТЗ, згідно якого забезпеченим транспортним засобом є ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , страхувальник ОСОБА_4 , страховик ПрАТ «УТСК», наявний на а. с. 162 т. 1.

На а. с. 164 - 167 т. 1 знаходиться копія довідки про дорожньо-транспортну пригоду форми 2, яка згідно Порядку видачі довідки про дорожньо-транспортну пригоду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10 січня 2022 року № 4, видається страховику або МТСБУ на підставі їхніх запитів до уповноваженого підрозділу Національної поліції, у межах території обслуговування якого сталася ДТП.

22 квітня 2024 року адвокат Чіп Я.В. в інтересах ОСОБА_1 подав заяву на виплату страхового відшкодування до ПрАТ «УТСК» (а. с. 78 - 80 т. 1).

22 травня 2024 року ПрАТ «УТСК» повідомило адвоката Чіпа Я.М. за результатами розгляду його заяви, що 31 січня 2023 року МТСБУ надіслало на адресу заявника лист, у якому повідомило про відмову у відшкодуванні шкоди, в зв`язку з наявністю у ОСОБА_3 діючого на дату ДТП полісу ОСЦПВВНТЗ ЕР 201808767, укладеного з ПрАТ «УТСК», і станом на 31 січня 2023 року у ОСОБА_1 була вся необхідна інформація та документи для звернення із заявою про страхове відшкодування до ПрАТ «УТСК». Лише 22 квітня 2024 року адвокатом Чіпом Я.В. на електронну адресу ПрАТ «УТСК» було відправлено заяву про виплату страхового відшкодування, отриману страховиком 22 квітня 2024 року, інших заяв до цього часу не надходило. Враховуючи обставини та дату (31 січня 2023 року) отримання інформації від МТСБУ про наявність полісу, контактні дані страховика тощо, граничним строком було 31 січня 2024 року. Зазначено, що у разі надання обґрунтованих пояснень та доказів на підтвердження поважності причини пропуску річного строку звернення із заявою, ПрАТ «УТСК» поновить розгляд справи та прийме відповідне рішення за результатами розгляду ново наданих доказів та вже наявних документів (а. с. 94 - 96 т. 1).

29 травня 2024 року адвокат Чіп Я.М. звернувся до ПрАТ «УТСК» із заявою про перегляд рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, повідомивши, що звернення із заявою до МТСБУ, огляд та оцінка пошкодженого майна, проведення експертизи, звернення до патрульної поліції із заявами щодо неналежного оформлення протоколу, апеляційне оскарження постанови суду логічно не можна вважати відсутністю активних дій з боку потерпілої особи щодо прояву заінтересованості по факту вказаної події; на адвокатський запит представника потерпілого до МТСБУ з приводу прийнятого по справі рішення, листом від 19 квітня 2024 року була отримана відповідь, з якої вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 2109 ОСОБА_3 була застрахована ПрАТ «УТСК» на підставі страхового полісу № 201808767, жодних інших відповідей від МТСБУ щодо прийнятого рішення по вказаному випадку ані потерпілий, ані його представник не отримували (а. с. 97 - 98 т. 1).

На а. с. 169 т. 1 знаходиться копія запиту ПрАТ «УТСК» від 20 червня 2024 року до МТСБУ, у якому страхова компанія, у зв`язку з тим, що 22 квітня 2024 року представник потерпілої сторони звернувся до них та надав документи, серед яких було долучено лист від МТСБУ вих. № 3-01б/3430 від 31 січня 2023 про відмову у виплаті регламентної виплати в зв`язку з наявністю діючого поліса, просила повідомити, коли саме та яким чином було надіслано лист про прийняте рішення вих. № 3-01б/3430 від 31 січня 2023 року потерпілій стороні.

Згідно відповіді МТСБУ від 24 червня 2024 року, лист було направлено 31 січня 2023 року на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , скріншот листування з ОСОБА_5 , на якому зазначений лист має відмітку про відправлення, долучено до відповіді (а. с. 171 - 172 т. 1).

04 липня 2024 року ПрАТ «УТСК» направило відповідь адвокату Чіпу Я.М., згідно якої ПрАТ «УТСК» перевірено викладені пояснення, зокрема щодо неотримання відмови МТСБУ 31 січня 2023 року, водночас вказана інформація не підтвердилася. Відповідно до відповіді МТСБУ, вказаний лист з відмовою у виплаті страхового відшкодування зі вказанням необхідних ідентифікуючих даних ПрАТ «УТСК» та рекомендацією щодо необхідності звернення із заявою до зазначеного страховика, була відправлено 31 січня 2023 року на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказану ОСОБА_5 - представником ОСОБА_1 , яка зверталася із заявою до МТСБУ. Інших пояснень та доказів того, що річний строк від дати 31 січня 2023 року, коли стало відомо про наявність полісу № 201808767, пропущено з поважних та незалежних від потерпілої особи причин, які б вплинули на перегляд прийнятого рішення, до ПрАТ «УТСК» не надано, з огляду на що повідомлено про відсутність підстав для перегляду рішення (а. с. 99 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулювалися Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на час спірних правовідносин), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з п. п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода завдана майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406 цс 19) дійшла правового висновку про те, що зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку».

Аналогічні правові висновки підтримувалися Верховним Судом в подальшому, зокрема, в постанові від 20 серпня 2024 року в справі № 694/1482/21 (провадження № 61-273св24), від 21 квітня 2025 року в справі № 467/1102/19 (провадження № 61-568св24).

Судом першої інстанції встановлено, що представник позивача 09 лютого 2022 року звернувся до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування.

Також суд встановив, що 31 січня 2023 року МТСБУ на електронну пошту представника позивача ОСОБА_6 надіслало лист, у якому повідомило про відмову у відшкодуванні шкоди у зв`язку з наявністю у ОСОБА_3 діючого на дату ДТП полісу обов`язкового страхування, укладеного з ПрАТ «УТСК».

За даних обставин, слушними є висновки суду першої інстанції, що звернення до МТСБУ із заявою про страхову виплату 09 лютого 2022 року і очікування прийняття рішення до 19 квітня 2024 року свідчить про те, що позивач не виявляв належної зацікавленості у своєчасному врегулюванні страхового випадку.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач протягом двох років не вживав жодних дій для з`ясування долі своєї заяви та не контролював процес її розгляду. Також суд дійшов правомірного висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, що у зв`язку з неотриманням відповіді на свою заяву протягом тривалого часу він не вчинив жодних процесуальних дій, спрямованих на захист свого права, і що така пасивна поведінка свідчить про відсутність належної зацікавленості у вирішенні спору та про недобросовісне затягування строків подання заяви до ПрАТ «УТСК», що і стало підставою для обґрунтованої відмови у виплаті страхового відшкодування.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено, що ним здійснено розумні заходи для отримання відшкодування за рахунок страховика та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, обґрунтованим є висновок страховика про відмову у здійсненні страхового відшкодування та висновки суду першої інстанції про відмову в позові через його недоведеність та необґрунтованість.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що звернення з заявою до МТСБУ, огляд та оцінка пошкодженого майна, проведення експертизи, звернення до патрульної поліції з заявами щодо неналежного оформлення протоколу, який двічі був некоректно складений, що стало підставою для закриття провадження по адміністративній справі із формальних мотивів, апеляційне оскарження постанови суду, подання заяви на виплату безпосередньо до страховика, заяви на перегляд рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, логічно не можна вважати відсутністю активних дій з боку потерпілої особи щодо прояву заінтересованості по факту вказаної події, з огляду на те, що з аналізу дій позивача вбачається, що певні активні дії вчинялися стороною позивача до травня 2022 року до дати ухвалення апеляційним судом рішення у справі, а в подальшому майже два роки з 06 травня 2022 року до 22 квітня 2024 року жодних активних дій, спрямованих на отримання страхового відшкодування від ПрАТ «УТСК», не було, інформації та доказів про їх вчинення не надано.

Доводи апеляційної скарги, що крім листа від 19 квітня 2024 року на адвокатський запит, жодних інших відповідей від МТСБУ щодо прийнятого рішення по вказаному випадку ані потерпілий, ані його представник не отримували, спростовуються відповіддю МТСБУ на запит ПрАТ «УТСК» у листі від 24 червня 2024 року про те, що лист МТСБУ вих. № 3-01б/3430 від 31 січня 2023 про відмову у виплаті регламентної виплати в зв`язку з наявністю діючого поліса було направлено 31 січня 2023 року на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену в заяві представника позивача ОСОБА_5 від 09 лютого 2022 року про виплату страхового відшкодування (а. с. 110 т. 1), і до відповіді долучено скріншот листування з ОСОБА_5 , на якому зазначений лист має відмітку про відправлення (а. с. 171 - 172 т. 1).

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги, що листування МТСБУ із потерпілими особами відбувається у некоректний спосіб, що в свою чергу могло зумовити надсилання попереднього листа від 31 січня 2023 року, яким начебто було повідомлено позивача про наявний поліс цивільно-правової відповідальності, на невірну адресу потерпілого, і що матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач був обізнаний раніше, аніж 19 квітня 2024 року, про наявність страхового полісу, укладеного з позивачем.

Апеляційний суд констатує, що доказів того, що позивачем вчинялися якісь активні дії або проводились ще якісь заходи, спрямовані на отримання відшкодування за рахунок страховика (повторне звернення до МТСБУ із запитами про стан справи і прийняття рішення, або звернення до другого учасника ДТП з приводу встановлення інформації про поліс ОСЦПВ тощо), за період з травня 2022 року до квітня 2024 року позивачем не надано. Звернення в МТСБУ із заявою про страхову виплату 09 лютого 2022 року і очікування прийняття рішення від МТСБУ до 19 квітня 2024 року вказує саме на відсутність активних дій з боку потерпілої особи.

Поміж тим, апеляційний суд звертає увагу, що навіть саме по собі отримання або неотримання відповіді МТСБУ у певний час не впливає на можливість самостійного з`ясування потерпілим ОСОБА_1 інформації щодо чинного полісу цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3 , за умов здійснення позивачем розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, з огляду на те, що наявність або відсутність полісу та сайті МТСБУ кожен користувач може перевірити не лише за реєстраційним номером автомобіля, а і за VIN-кодом, встановлення якого можливе через пошук по чинному реєстраційному номеру у відкритих базах даних (ІНФОРМАЦІЯ_2), враховуючи, що реєстраційний номер транспортного засобу може змінюватися, при цьому діючий поліс не припиняє свою дію.

В даному випадку полісом серії ЕР № 201808767 було забезпечено автомобіль ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , страхувальник ОСОБА_4 , і саме ця інформація була внесена в базу даних МСТБУ, що вбачається із загальнодоступних даних на сайті МТСБУ (ІНФОРМАЦІЯ_2) в той час як в ДТП 26 лютого 2021 року у вказаного автомобіля вже був інший номерний знак НОМЕР_1 , але той же VIN-код, що унеможливило перевірку чинності полісу за реєстраційним номером, але жодним чином не позбавило можливості перевірити транспортний засіб за VIN-кодом.

За даних обставин, та за умов здійснення такої перевірки, ОСОБА_1 мав можливість одразу вчасно подати заяву до належного страховика ПрАТ «УТСК», однак не скористався нею.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами, що ним здійснено всіх розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика.

Висновок суду по суті вирішеного спору про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог є правильним, законним та обґрунтованим, підтверджується матеріалами справи та не спростований позивачем належним чином.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд враховує, що всупереч ч. 2 ст. 356 ЦПК України, позивачем у апеляційній скарзі не вказано, в чому, на його думку, полягає незаконність та необґрунтованість рішення, не наведені обставини, які, на його думку, неповно або неправильно встановлені судом першої інстанції, не вказано, в чому невідповідність судового рішення та які норми матеріального та процесуального права, на його думку, порушені судом.

Разом із тим, апеляційний суд відхиляє доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що позивачем було пропущено строк загальної позовної давності, враховуючи, що суд першої інстанції відмовив у позові з підстав його необґрунтованості, в зв`язку з чим заява ПрАТ «УТСК» про сплив позовної давності судом не розглядалася. Враховуючи наведене, не підлягає розгляду і заява про сплив позовної давності, подана до апеляційного суду.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду позов залишається залишеним без задоволення, апеляційним судом не здійснюється перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.