ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2025 року місто Чернівці справа №727/3648/25

провадження №22-ц/822/897/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н.К.,

Суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Мостолюк А.І.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальності «Бізнес Позика»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 02 вересня 2025 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, головуючий в суді першої інстанції суддя Гавалешко П.С.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізнес Позика») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 13 травня 2024 року між ТзОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 499370-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідачу було направлено через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-0572, на номер телефону НОМЕР_1 , котрий відповідачем було введено/відправлено.

Вказувало, що відповідно до п.1 договору кредиту, ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до Договору кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Згідно умов Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1.15288411 процентів за кожен день користування кредитом.

Зазначало, що ТОВ «Бізнес позика» надало відповідачу грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у боржника станом на 20 березня 2025 року утворилась заборгованість за Договором № 499370-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 36 086,38 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 24 586,38 грн; суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн; суми прострочених платежів за комісією - 1 500,00 грн.

Просило стягнути на свою користь з відповідача заборгованість у розмірі 36086 грн. 38 коп. та судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 02 вересня 2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ТОВ «Бізнес Позика» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі наводить обставини й підстави для задоволення вимог, які викладені в позовній заяві та свої доводи мотивує тим, що з метою підтвердження факту видачі кредитних коштів, позивачем було додано до позовної заяви платіжне доручення у вигляді довідки щодо перерахування кредитних коштів у сумі 10 000,00 гривень відповідачу, яка була надана позивачу посередником ТОВ «ПрофітГід».

ТОВ «ПрофітГід» надає позивачу послуги щодо перерахування кредитних коштів позичальникам та зарахування платежів позичальників за Кредитними договорами укладеними між позичальниками та ТОВ «Бізнес Позика».

Також до позовної заяви був доданий оригінал довідки про перерахування коштів (файл з кваліфікованим електронним підписом директора ТОВ «ПрофітГід»). Факт підписання цієї довідки кваліфікованим електронним підписом директора ТОВ «ПрофітГід» можна перевірити на веб-сайті Центрального засвідчувального органу https://czo.gov.ua/verify.

ТОВ «ПрофітГід» надає посередницькі послуги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» на підставі Договору про надання послуг № ПГ-5 від 04 листопада 2020 року.

Однак, судом першої інстанції не було належним чином досліджено та взято до уваги дані докази, зокрема, що кредитні кошти отримані саме у дату укладення кредитного договору та у розмірі, що встановлений п.1 кредитного договору, а також дата перерахування коштів та суми перерахування відповідає довідкам сформованим в платіжній системі «Fondy», при цьому зі сторони відповідача не було надано жодного доказу на спростування факту видачі йому кредитних коштів.

На виконання вимог ухвали суду першої інстанції про витребування доказів, банк надав відповідь, у якій зазначив, що банківська картка НОМЕР_2 була випущена (емітована) не на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) яка є відповідачем по справі, а на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ).

При цьому, банк надав виписку по вищезазначеній банківській картці (відкритому для її обслуговування рахунку), з якої вбачається, що на вищезазначену банківську картку (відкритий для її обслуговування рахунок) справді були зараховані кредитні кошти у розмірі, який передбачений Кредитним договором, а саме 10 000,00 грн одним платежем 13 травня 2024 року (у день укладення Кредитного договору), що узгоджується з доданим до позовної заяви доказом перерахування кредитних коштів.

Більше того, навіть час перерахування коштів «17:29:38», який зазначений у доказі перерахування кредитних коштів відповідачу, узгоджується з наданою банком випискою.

Отже, візуальна форма послідовності дій клієнта, що була додана до позовної заяви є належним та допустим доказом у даній справі, який відображає реквізити електронного документа, які були нанесені клієнтом у в якій послідовності і в який час.

Висновки суду першої інстанції про те, що згідно листа АТ «ТАСКОМБАНК» на ім`я ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) картка № НОМЕР_2 в банку не випускалася не спростовують факт укладення кредитного договору та користування ним кредитними коштами, оскільки ним не заперечувався факт отримання кредитних коштів, а також не було надано жодних доказів зі своєї сторони, що свідчать про протилежне.

Отже, відповідь від АТ «ТАСКОМБАНК», на яку посилається суд при відмові у задоволенні позову, свідчить лише про те, що відповідачем при отриманні кредиту було надано кредитору номер картки для зарахування коштів, який належить іншій особі.

Згідно з п. 7.4.7 Кредитного договору Позичальник підтверджує, що

вказаний позичальником (з метою отримання Кредиту) поточний (картковий) рахунок, а також інший поточний (картковий) рахунок, який у разі потреби може бути надано Позичальником Кредитодавцю, належать саме Позичальнику і жодні треті особи не мають до нього доступу чи жодних прав щодо нього.

Позичальник в порушення вищезазначеного пункту Кредитного договору вказав банківську картку для перерахування кредитних коштів, яка не була випущена (емітована) на його ім`я, а яка була випущена (емітована) на ім`я іншої (третьої) особи.

При цьому, це не означає, що Кредитний договір між Позивачем та Відповідачем не був укладений, та позичальник не має зобов`язань за Кредитним договором, оскільки ТОВ «Бізнес Позика» перераховує кредитні кошти на той номер банківської картки, який позичальник вказує під час укладення Кредитного договору.

Верховний Суд у своїй Постанові від 31 січня 2024 року у справі №671/1832/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117179802) дійшов висновку, що отримання кредитних коштів за кредитним договором третьою особою (не позичальником) не свідчить про неукладення кредитного договору.

Просили рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Венерський О.С. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вказав, що матеріали справи не містять жодного належного доказу того, що саме відповідач укладав кредитний договір та застосовував одноразовий ідентифікатор для його підписання, крім того позивач не надавав належних та допустимих доказів на підтвердження того. Що саме відповідач отримала кредитні кошти та у подальшому порушила обов`язок з їх повернення, тобто не виконувала, або неналежним чином виконувала умови договору.

На виконання ухвали суду про витребування доказів до суду від АТ «Таскомбанк» надійшла відповідь, в якій зазначено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) рахунок, операції по якому можуть здійснюватися за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_2 , в АТ «ТАСКОМБАНК» не відкривався.

Водночас у АТ «ТАСКОМБАНК» відкрито рахунок № НОМЕР_5 у гривнях на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), операції за яким здійснюються за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_2 .

Отже, відповідачка ОСОБА_1 не є отримувачем кредиту у сумі 10000 грн., тому вимоги позовної заяви щодо стягнення з неї заборгованості є безпідставними.

Так, до позовної заяви та апеляційної скарги, на підтвердження передачі кредитних коштів, позивач долучив лише довідку ТОВ «ПрофітГід» щодо здійснення переказу грошових коштів. Проте, долучені позивачем докази не можуть слугувати належним доказом на підтвердження факту отримання відповідачем кредиту.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що 13 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Договір №499370-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

ТОВ «БІЗПОЗИКА» 13 травня 2024 року направлено ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір № 499370-КС-001 про надання кредиту.

13 травня 2024 року ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 499370-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

Зі своєї сторони ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-0572, на номер телефону НОМЕР_1 , котрий Боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 13 травня 2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 499370-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. перерахувало на банківську картку № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою ТОВ «ПрофітГід» щодо здійснення переказу грошових коштів та випискою по рахунку № НОМЕР_5 .

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається, що у ОСОБА_1 станом на 20 березня 2025 року утворилась заборгованість за Договором № 499370-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 36 086,38 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 24 586,38 грн; суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн; суми прострочених платежів за комісією - 1 500,00 грн.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме відповідач отримала кредитні кошти та у подальшому порушила обов`язок з їх повернення, тобто не виконувала, або неналежним чином виконувала умови договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з частиною 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

Системний аналіз наведених положень цивільного законодавства дає підстави вважати, що при укладенні кредитного договору кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту, й несе зобов`язання із своєчасного його повернення та сплати процентів.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частини 5, 6 статті 81 ЦПК України).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

У справах про стягнення кредитних коштів на банк покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальника покладений обов`язок довести своєчасне повернення грошових коштів відповідно до умов кредитного договору.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Звертаючись з позовом, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» обґрунтовувало свої позовні вимоги тим, що 13 травня 2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладений договір №499370-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн.

Грошові кошти були перераховані на платіжну карту банка позичальника № НОМЕР_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладання кредитного договору та видачі банком кредитних коштів позичальнику у розмірі 10 000 грн, позивачем надано копії таких документів: розрахунок заборгованості за договором №499370-КС-001 про надання кредиту від 13 травня 2024 року; копію договору №499370-КС-001 про надання кредиту від 13 травня 2024 року; довідку про стан заборгованості за договором №499370-КС-001 про надання кредиту від 13 травня 2024 року; паспорт споживчого кредиту; копію підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів за договором №499370-КС-001 від 13 травня 2024 року в сумі 10000 грн. на картку № НОМЕР_6 ; копію анкети клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.tpozyka.com); копію правил про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА»; копію паспорту громадянина України ОСОБА_1

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» у позовній заяві та апеляційній скарзі посилається на те, що грошові кошти були перераховані на платіжну карту банка позичальника № НОМЕР_2 .

На виконання ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівців від 08 травня 2025 року від АТ «Таскомбанк» до суду надійшло повідомлення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) рахунок, операції по якому можуть здійснюватись за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_2 , в АТ «ТАСКОМБАНК» не відкривався.

Станом на 13 травня 2025 року ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в АТ «ТАСКОМБАНК» відкрито рахунок № НОМЕР_7 у гривнях, операції по якому можна здійснювати за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_8 .

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) в АТ «ТАСКОМБАНК» відкрито рахунок № НОМЕР_5 у гривнях, операції по якому можна здійснювати за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_2 .

До даного повідомлення долучено виписку по банківській картці № НОМЕР_2 , якою підтверджено факт зарахування переказу 13 травня 2024 року в сумі 10000 грн. на ім`я ОСОБА_2 .

Отже, відповідач ОСОБА_1 не є отримувачем кредиту у сумі 10000 грн.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що грошові кошти в сумі 10000 грн. перераховані ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» на виконання умов кредитного договору від 13 травня 2024 року №499370-КС-001 на картку № НОМЕР_2 , яку видано на ім`я ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 .

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 отримала грошові кошти.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволені позову ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №499370-КС-001 від 13 травня 2024 року у розмірі 36 086 грн. 38 коп.

Колегія апеляційного суду відхиляє посилання позивача на постанову Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №671/1832/20, оскільки правовий висновок на неврахування якого посилається заявник, не є релевантним даній справі.

Для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад саме цих правовідносин та/чи їх специфічний об`єкт.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і в разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Отже у справі на яку вказує заявник №671/1832/20, предметом спору було визнання недійсним кредитного договору, укладеного фізичною особою з фінансовою установою в електронній формі. Як на підставу його не укладення позивачі посилались на відсутність їх волевиявлення щодо вказаного правочину, зокрема, у зв`язку з його не підписанням електронним підписом.

Однак у справі, що переглядається предметом спору є стягнення заборгованості за договором, на виконання умов якого позивачем були зараховані кошти на банківську карту, яка вказана у спірному договорі позичальником, проте її власником є інша особа, відмінна від позичальника, а тому вказане не свідчить про подібність наведених правовідносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аргументи апеляційної скарги фактично зводяться до власного тлумачення позивачем норм матеріального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 02 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк