Ухвала

10 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 367/12076/24

провадження № 61-12567ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка підписана представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Євграфової Є. П., Левенця Б. Б., Саліхова В. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») про захист прав споживачів.

Позов мотивований тим, що 08 серпня 2007 року позивачка уклала з ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № K3R0GK15006505, яким передбачено видачу кредиту в розмірі 131 000 доларів США і сплата 39 328,8 доларів США для сплати страхових платежів. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приват Банк» 08 серпня 2007 року укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_1 надано в іпотеку кв. АДРЕСА_1 .

Позивач зазначала, що в провадженні судів перебувала цивільна справа № 754/10286/18 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору і договору іпотеки.

16 травня 2024 року позивачем направлено до АТ КБ «ПриватБанк» заяву на реструктуризацію. При цьому позивачем отримано відповідь від 04 червня 2024 року із зазначенням того, що заяву про реструктуризацію направлено на опрацювання. ОСОБА_2 не надходило від відповідача інформації щодо результатів розгляду заяви про реструктуризацію. Позивач вважала, що зобов`язання передбачені кредитним договором № K3R0GK15006505 від 08 серпня 2007 року підлягають обов`язковій реструктуризації у зв`язку з тим, що станом на 16 травня 2024 року перед кредитором наявне прострочене грошове зобов`язання, відсутність заборгованості станом на 01 січня 2014 року, яку за договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року, виконання зобов`язання за договором забезпечено предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 80,9 кв. м, житловою площею 37,4 кв. м), предмет іпотеки житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання іпотекодавця, а у власності позичальника відсутнє інше житлове нерухоме майно.

ОСОБА_1 просила:

зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» здійснити всі обчислення, необхідні для проведення реструктуризації за кредитним договором № K3R0GK15006505 від 08 серпня 2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-ІХ, здійснити реструктуризацію відповідно до вимог цього Закону та надіслати позичальнику ОСОБА_1 поштою рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні зобов`язання позичальника за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року апеляційну скаргу адвоката Стеценка Ю. В. в інтересах ОСОБА_1 задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено. Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» здійснити всі обчислення, необхідні для проведення реструктуризації за кредитним договором № K3R0GK15006505 від 08 серпня 2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-ІХ та здійснити реструктуризацію відповідно до вимог цього Закону та надіслати позичальнику ОСОБА_1 поштою рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні зобов`язання позичальника за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

07 жовтня 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Сокуренко Н. В., на постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

АТ КБ «ПриватБанк» звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові відсутні посилання на висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Відсутній висновок Верховного Суду щодо відносин, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме застосування пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»;

відповідно до абзацу 2 підпункту 3 пункт 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» законодавець встановив два варіанти строків для позичальника на звернення до кредитора із заявою про реструктуризацію зобов`язань у випадку наявності у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили. Заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності пунктом 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі;

21 травня 2024 року АТ КБ «Приватбанк» надіслано позивачу відповідь, за підписом керівника управління іпотечного кредитування ОСОБА_3 , у відповідності до якої зазначено про те, що надані документи по кредитному договору відправлено на опрацювання, щодо розгляду можливості проведення реструктуризації у строки і відповідно з умовами, що встановлені згідно з законодавством України. Про результати розгляду банк додатково проінформує повідомленням на електронну пошту. Позивач ОСОБА_1 зазначила, що окрім зазначеного вище листа, не отримувала від відповідача інформації щодо результатів розгляду заяви на реструктуризацію, в тому числі засобами поштового зв`язку;

на час ухвалення спірного рішення, в матеріалах справи відсутня відмова банку у проведенні реструктуризації із зазначенням причин та посиланням на норми законодавства. Тобто, в матеріалах справи міститься відповідь, згідно з якою банк проінформував заявника про те, що надані документи по кредитному договору відправлено на опрацювання, щодо розгляду можливості проведення реструктуризації у строки і відповідно з умовами, що встановлені згідно з законодавством України. Про результати розгляду Банк додатково проінформує повідомленням на електронну пошту. Апеляційний суд, під час розгляду справи повинен надати оцінку правомірності дій банку щодо відмови у задоволенні заяви позивача про здійснення реструктуризації кредитної заборгованості. Але, через відсутність в матеріалах справи відмови відповідача у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо проведення реструктуризації за кредитним договором № K3ROGK15006505 від 08 серпня 2007 року, суд позбавлений можливості надати оцінку правомірності дій банку та встановити відсутність чи наявність підстав для здійснення реструктуризації заборгованості за кредитним договором. І як вірно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні, що «Позивачем не наведено достатньо аргументів та не надано належних доказів тому, що відповідачем не було розглянуто заяву про проведення реструктуризації, зокрема відсутні відомості, що така заява залишена без задоволення, при цьому позивач не позбавлена можливості звернутись до банку для уточнення інформації щодо результатів розгляду». Тобто, на час ухвалення позивачем не було доведено порушення його прав;

ураховуючи вимоги підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» та обставини справи щодо відкритого провадження у справі № 367/5029/20, то подача Сенченко Г. В. заяви про проведення реструктуризації за наявності невирішеного судового спору про стягнення заборгованості по кредиту є передчасною, а тому зобов`язання банку вчинити дії з реструктуризації є незаконними та такими, що протирічать вимогам підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про захист прав споживачів та проведення реструктуризації за кредитним договором.

Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Тому вказівка АТ КБ «Приватбанк» у касаційній скарзі про те, що справа не може бути малозначною в силу закону, якщо серед позовних вимог наявні вимоги немайнового характеру, необґрунтована.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржене судове рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка підписана представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»про захист прав споживачів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков