ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2122/24 Номер провадження 22-ц/814/1898/25Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді: Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Кіндяка Олександра Ігоровича

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2025 року,

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ТОВ «Полтавагаз Збут» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 13604,29 грн., 3 % річних в сумі 149,30 грн., інфляційні втрати у розмірі 159,55 грн. та судовий збір у сумі 3028 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Полтавагаз Збут» на підставі ліцензії здійснює постачання природного газу для побутових споживачів в зоні обслуговування ПАТ «Полтавагаз» в Полтавській області. На виконання вимог статей 12 та 40 Закону України «Про ринок природного газу» було затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, який на вимогу розділу ІІІ пункту 24 Правил постачання природного газу було опубліковано на сайті та у спецвипуску газети «Зоря Полтавщини» від 25.11.2015.

Факт споживання природного газу відповідачем ОСОБА_1 є її згодою на приєднання до умов типового Договору постачання природного газу побутовим споживача.

Споживачу ОСОБА_1 присвоєно персоніфікований ЕІС-код, відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , який закріплений за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої зобов`язання по наданню послуг по безперервному постачанню природного газу ТОВ «Полтавагаз Збут» виконало належним чином. Проте відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, не сплачує за надані послуги з газопостачання, чим порушує права ТОВ «Полтавагаз Збут».

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз збут» заборгованість в сумі 13295,44 грн., три відсотки річних в розмірі 149,30 грн., інфляційні втрати у розмірі 159,55 грн. та судовий збір у сумі 3028 грн., а всього 16632,29 грн.

Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідач скористалася наданими позивачем послугами, проте свої зобов`язання щодо їх повної та своєчасної оплати не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку.

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Кіндяк О.І., просив його скасувати, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог, зокрема не відомо з чого виходив позивач визначаючи обсяги використаного природного газу, з огляду на відсутність в матеріалах справи відомостей про показники лічильника споживача.

Окрім того, позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, що є самостійною підставою для відмови в його задоволенні. Представником відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності, проте суд першої інстанції залишив її без реагування.

Від ТОВ «Полтавагаз Збут» до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Кіндяка О.І. до суду надійшли письмові пояснення, в яких підтримано доводи апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, з 01.07.2015 згідно з рішення НКРЕКП № 1734 від 11.06.2015 для побутових споживачів в зоні обслуговування ПАТ «Полтавагаз» в Полтавській області реалізація природного газу для задоволення потреб населення здійснювала суб`єктом господарювання - ТОВ «Полтавагаз Збут».

Постановами Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 та від 22.03.2017 № 187 затверджено «Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)», відповідно до якої ТОВ «Полтавагаз Збут» визначено постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям.

27.11.2015 набрали чинності Правила постачання природного газу, затверджені Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1382/27827 (далі - Правила).

На виконання вимог статей 12 та 40 Закону, НКРЕКП було затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (постанова НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1386/27831) (далі - Типовий договір постачання).

На вимогу розділу ІІІ пункту 24 Правил, ТОВ «Полтавагаз Збут», як постачальник зі спеціальними обов`язками, опублікувало на сайті poltavagazzbut.com.ua та у спецвипуску газети «Зоря Полтавщини» від 25.12.2015, чинну редакцію Правил та Типового договору постачання.

ОСОБА_1 на підставі договору найму (оренди) житла від 11.11.2013 (далі- договір) орендує житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно п. 2.1 договору, даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє безстроково.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що наймач оплачує надані комунальні послуги, електроенергію, газопостачання, телефон та інше згідно показників лічильників чи рахунків установ.

Споживачу ОСОБА_1 оператором ГРМ присвоєно персоніфікований ЕІС-код та відкрито особистий рахунок № НОМЕР_1 здійснення оплати за спожиті послуги за адресою АДРЕСА_1 .

З даних картки споживача ОСОБА_1 вбачається, що вона споживала природний газ у період з грудня 2019 року по березень 2021 року, проте зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості отриманих послуг в повному обсязі не виконувала, у зв`язку з чим, станом на 01.03.2021 сума заборгованості споживача ОСОБА_1 за спожитий природний газ становить 13295,44 грн. (а.с. 11).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Полтавагаз Збут», суд першої інстанції виходив із доведеності факту споживання відповідачем природного газу у спірний період, а отже користування послугами його розподілу, а також неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати вартості спожитого природного газу, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з даним висновком місцевого суду та не вбачає підстав для скасування рішення суду з наведених в апеляційній скарзі мотивів з наступних підстав.

Відносини, які виникли між сторонами спору, є правовідносинами, пов`язаними з постачанням та споживанням природного газу, та регулюються ЦК України, Кодексом газорозподільних систем, Законом України «Про ринок природного газу», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015, та іншими нормативно-правовими актами України.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до комунальних послуг належать в тому числі послуги з постачання та розподілу природного газу.

Статтею 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що ринок природного газу - це сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), розподіл природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з п. 1, 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Відповідно до пункту 1.3. Типового договору розподілу природного газу - фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Пунктом 4 (абзац 3) розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 року визначено, що у разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

З наявної в матеріалах справи картки споживача ОСОБА_1 вбачається, що остання до березня 2021 року споживала наданий позивачем природний газ та здійснювала часткову оплату.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , та перебувала у договірних відносинах з ТОВ «Полтавагаз Збут».

Разом з тим, ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо оплати отриманих послуг належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 01.03.2021 утворилася заборгованість у розмірі 13295,44 грн.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач покладені як на споживача обов`язки належним чином не виконувала, за отримані послуги не сплачувала, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 159,55 грн. та 3 % річних у сумі 149,30 грн.

Доводи представника відповідача щодо неправомірності стягнення інфляційних втрат та 3 % річних в період воєнного стану колегія суддів до уваги не приймає з наступних підстав.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування 06 березня 2022 року і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Однак відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у такій редакції: 1. Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих російською федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).

Отже з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, процентів річних стосується виключно територій, де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій.

Водночас відповідно до розрахунку заборгованості нарахування 3% річних та інфляційної складової боргу здійснено на заборгованість, яка виникла станом на 01.03.2021, тобто до введення в дію воєнного стану в Україні.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідачем не спростовано та сумніву в його достовірності в суду не викликає.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту споживання газу у визначених позивачем об`ємах не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Згідно п. 4.4 Типового договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних оператора газотранспортної системи та доведені споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

За змістом наведених норм обов`язковим учасником відносин по постачанню споживачу природного газу є оператор ГРМ, який визначає об`єм (обсяг) споживання природного газу споживачем.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу.

Відповідно до п. 1 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.

Згідно абзаців 4 та 5 п. 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Відповідачем ОСОБА_1 не було надано доказів, які б спростували визначений оператором ГРМ об`єм спожитого газу або невідповідність дійсності показників газового лічильника, які зафіксовані оператором ГРМ.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом з огляду на наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (відповідно до статті 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 16 травня 2024 року.

З матеріалів справи вбачається, що 19 грудня 2023 року Полтавським районним судом Полтавської області видано судовий наказ за заявою ТОВ «Полтавагаз Збут», яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 13295,44 грн. Даний судовий наказ було скасовано ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 04.04.2024 року (а.с. 19 - 20).

Таким чином перебіг позовної давності за вимогами ТОВ «Полтавагаз Збут» перервався подачею заяви про видачу судового наказу у 2023 році.

Окрім того, 30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, п. 12 якого визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року.

Крім того, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п. 19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом 16 травня 2024 року, не пропустив строків позовної давності, а тому доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем такого строку та застосування його наслідків, є помилковими.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кіндяка Олександра Ігоровичазалишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук