ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/30557/24

Провадження № 22-ц/820/2035/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретар: Шевчук Ю.Г.,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 02 липня 2025 року (суддя Кульбаба А.В.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування, служба у справах дітей Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування, служба у справах дітей Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що з 2008 року позивач перебував у цивільному шлюбі із відповідачкою від якого мають двох синів ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2016 року позивач та відповідачка припинили фактичне спільне проживання однією сім`єю. З 2022 року діти перебувають повністю на утриманні позивача, так як ОСОБА_2 через злочинний спосіб життя перебувала в місцях тимчасового затримання та відбування покарання. ОСОБА_2 засуджена Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області згідно вироку від 15.01.2024 року (справа №686/20983/23), Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області згідно вироку від 22 грудня 2023 року (справа №683/2957/23), Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області, згідно вироку від 29.04.2024р., (справа №688/4647/23).

З липня 2024 року діти проживають з бабусею (матір`ю відповідачки), так як позивач призваний на військову службу по мобілізації. Відповідачка участі у вихованні та догляді за дітьми не приймає, матеріальної допомоги не надає. Умисно ведучи протиправний спосіб життя, відповідачка наражала дітей на небезпеку. Доглядом дітей займалися позивач та матір відповідачки. ОСОБА_2 ухилилася і станом на сьогоднішній день не виконує батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток неповнолітніх синів, їх підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не створює умов для отримання ними освіти.

З урахуванням зазначеного, просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно синів ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання синів ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 всіх видів доходів щомісяця, з дня подання позову та до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 02 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що підстави для застосування щодо відповідачки позбавлення батьківських прав як крайньої міри впливу на особу, яка не виконує батьківські обов`язки, відсутні. Також не може бути задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, оскільки аліменти з ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх синів стягуються за рішенням Ярмолинецького районного суду від 21 квітня 2016 року на користь ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, відповідачка участі у вихованні та догляді за дітьми не приймає, матеріальну допомогу надає не регулярно. Вона умисно та свідомо вела злочинний спосіб життя, чим наражала постійно дітей на небезпеку. ОСОБА_2 ухилялася та не виконує батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток неповнолітніх синів, їх підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти.

Покази в судовому засідання дітей є надуманими та свідомо нав`язаними ОСОБА_5 (бабусею, матір`ю ОСОБА_2 ). Діти проживають разом із ОСОБА_5 , яка має на них вплив. Суд критично розцінив покази ОСОБА_6 , так як вона є дружиною позивача. Проте, покази ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , не розцінював критично.Висновок суду першої інстанції про те, що апелянт вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав відповідачку хоче звільнитися з військової служби є надуманими та необґрунтованими.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції правильним, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків, викладених у ньому, обставинам справи. Відповідач зазначає, що будь-яких протиправних дій стосовно своїх дітей вона не вчиняла і не вчиняє. Також судом не встановлено, що вона зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби, притягувалася до адміністративної відповідальності чи до кримінальної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків. Вимога батька дітей - ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, ОСОБА_2 суперечить інтересам дітей на повноцінну сім`ю та збереження емоційних зв`язків, які наявні між матір`ю та синами, також суперечить інтересам матері, поведінка якої вказує на виконання своїх батьківських обов`язків та небайдужість до долі синів і постійне підтримання позитивних відносин з дітьми, які є усталеними.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Книш О.М. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник відповідачки адвокат Кравчук С.П. в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.

Представники третіх осіб: виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування, служба у справах дітей Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження, батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , значаться ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 року від 29 грудня 2010 року, та серія НОМЕР_2 від 28 березня 2013 року (а.с. 7-8).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 26 листопада 2024 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітні ОСОБА_4 2013 року народження, ОСОБА_3 2010 року народження зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 102-104).

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 квітня 2016 року стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі 1000 грн. (по 500 грн. на кожну дитину) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно починаючи з 22 лютого 2016 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 69).

05 травня 2016 року державним виконавцем Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_7 з виконання виконавчого листа № 689/353/16-ц виданого 21 квітня 2016 року (а.с. 70).

Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами від 18.12.2024р. державного виконавця, станом на грудень 2024 заборгованість ОСОБА_1 за аліментами становить 119 447 грн. (а.с. 75-76).

Відповідно до копії довідки військової частини НОМЕР_3 від 1 серпня 2024 року та копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 210 від 24 липня 2024 року солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за контрактом у ВЧ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 з 24 липня 2024 року (а.с. 77-78).

Згідно довідки В/Ч НОМЕР_8 від 05.03.2025р., станом на 5 березня 2025 року ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 . (а.с. 79).

Згідно листа НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 10.10.2024р. ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_6 , НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (а.с. 11-12).

Відповідно до акту від 17 квітня 2024 року УМК «Дубове» за адресою: АДРЕСА_3 , проживали разом з дідусем ОСОБА_9 та бабусею ОСОБА_5 , ОСОБА_3 2010 р.н., та ОСОБА_4 2013 р.н. з червня 2023 року по квітень 2024 року (а.с. 81).

Згідно із актом від 19 листопада 2024 року УМК «Дубове» за адресою: АДРЕСА_3 , проживали разом з дідусем ОСОБА_9 та бабусею ОСОБА_5 , ОСОБА_3 2010 р.н., та ОСОБА_4 2013 р.н. з травня по листопад 2024 року (а.с. 81).

Відповідно до акту від 25 листопада 2024 року УМК «Дубове» за адресою: АДРЕСА_3 , проживали разом з дідусем ОСОБА_9 та бабусею ОСОБА_5 , ОСОБА_3 2010 р.н., та ОСОБА_4 2013 р.н. з грудня 2021 року по жовтень 2022 року (а.с. 82).

Згідно акту від 17 лютого 2025 року УМК «Дубове» за адресою: АДРЕСА_3 , проживали разом з дідусем ОСОБА_9 та бабусею ОСОБА_5 , ОСОБА_3 2010 р.н., та ОСОБА_4 2013 р.н., з грудня 2024 року по лютий 2025 року (а.с. 80).

Відповідно до листа КП «Хмельницький міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Хмельницької міської ради № 1937 від 21.11.2024р. декларації про вибір лікарів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклала мати дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , при відвідуванні лікаря ОСОБА_11 супроводжувала мама ( ОСОБА_2 ) та бабуся ( ОСОБА_5 ), здоров`ям дітей теж цікавляться тільки вони. Батько дітей - ОСОБА_1 , звертався до лікаря ОСОБА_11 та цікавився станом дітей приблизно 5 років тому (а.с. 87-89).

Згідно із довідками про участь матері учнів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у шкільному житті дитини від 03.12.2024р. Комунального закладу загальної середньої освіти «Ліцей № 2 Хмельницької міської ради» учні ліцею № ОСОБА_3 та ОСОБА_4 регулярно відвідують заняття у школі, діти завжди охайні, доглянуті; за період навчання в закладі шкільним життям цікавиться бабуся ОСОБА_14 , спілкується з педагогами, відвідує батьківські збори. Мати дітей ОСОБА_2 контакти із школою не підтримує, із класним керівником не спілкується, батьківські збори не відвідує (а.с. 90-91).

Відповідно до листа Хмельницького міського центру соціальних служб від 17 грудня 2024 року психологом центру, ОСОБА_15 , проведено консультації із синами, згідно яких діти мають емоційну прив`язаність до матері, ОСОБА_2 (а.с. 92).

Довідкою виданою виконавчим комітетом Пасічнянської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області №126 від 13.08.2019 зазначено, що діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживають з матір`ю ОСОБА_2 , та знаходяться на ї утриманні (а.с. 100).

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) та ОСОБА_17 розірвано. Прізвище ОСОБА_2 після розірвання шлюбу змінено на дошлюбне - « ОСОБА_2 » (а.с. 95).

Квитанціями Першого Українського Міжнародного Банку від 22 серпня 2024 року, 13 вересня 2024 року, 17 вересня 2024 року, 12 жовтня 2024 року, 13 листопада 2024 року, 22 листопада 2024 року ОСОБА_5 перераховувала грошові кошти на картковий рахунок своєї матері, ОСОБА_5 (а.с. 97-99).

Згідно із витягу з рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради № 417 від 27 березня 2025 року виконавчий комітет Хмельницької міської ради погодився з рекомендаціями комісії з питань захисту прав дитини про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 125).

Висновком органу опіки та піклування Хмельницької міської ради № 875/01-31 від 28 березня 2025 року встановлено недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 126-128).

Судом заслухано думку неповнолітнього ОСОБА_3 , який зазначив, що з мамою в нього кращі відносини, ніж з батьком. Він не хоче, щоб його мати позбавляли батьківських прав. До школи його збирали мати та бабуся. Не пам`ятає таких випадків, щоб мати ними не цікавилася. Бабуся не забороняла йому спілкуватися із батьком. Неповнолітній, ОСОБА_4 , повідомив суду, що відносини із татом у нього нейтральні. Мама цікавиться його навчанням. Зазначив, що хоче проживати разом із мамою.

Допитані в суді першої інстанції свідки пояснювали:

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що із дітьми свого чоловіка вона познайомилася в кінці грудня 2022 року і до осені 2023 року вона бачила їх, адже вони проживали в одному дворі. Її чоловік після роботи ходив з дітьми на футбол. Зазначила, що протягом січня - лютого 2023 року бачила дітей, які були одягнені у брудні речі. На вихідні дні діти приходили до них. Зазначила, що ОСОБА_2 неодноразово залишала дітей одних вдома, був такий період, що діти проживали в гаражі. В присутності чоловіка діти щасливі, він їм постійно допомагає, надає грошові кошти на кишенькові потреби.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила суду, що відносини у неї з донькою ОСОБА_2 нормальні, однак був такий випадок, коли через суперечку між ними донька певний період часу проживала в гаражі. Зазначила, що діти завжди доглянуті та забезпечені усім необхідним. З 2023 року і станом на даний час діти проживають із нею. Вона не знала, що її донька вела протиправний спосіб життя. Позивач жодного разу не запитав у неї про потреби дітей. Після затримання її доньки 23 червня 2023 року ОСОБА_1 не виявив бажання забрати дітей до себе, вона йому не перешкоджала у цьому. До школи вони збирали дітей разом із чоловіком, а позивач купував лише рюкзаки. Під час перебування донька в СІЗО діти приходили на побачення із нею. В її доньки сильні почуття до дітей, вона про них турбується.

Свідок ОСОБА_18 суду повідомила, що її діти та діти відповідачки є однолітками та навчаються в одній школі. Менші діти разом дружили. Діти відповідачки завжди доглянуті, виховані, охайні. Вона працювала в магазині канцелярських товарів і бачила, що відповідачка постійно дітям купувала одяг, канцелярські товари тощо. Зараз діти проживають з бабусею. Позивача вона в своєму дворі не бачила. В той період відповідачка працювала на швейній фабриці та проявляла турботу про дітей.

Свідок ОСОБА_19 пояснила суду, що ОСОБА_2 вона знає з 6 років, оскільки була її вчителькою. Раніше часто спілкувалася з нею, адже вони проживали в одному дворі, відповідачка постійно гуляла з дітьми, діти були доглянуті. Їй не відомо, чи вживає відповідачка алкогольні напої та наркотичні засоби. На даний час дітьми займається бабуся. Тата дітей вона не бачила.

Свідок ОСОБА_20 повідомила, що вона є сусідкою ОСОБА_2 . Вона раніше часто бачила відповідачку, коли ввечері гуляла в дворі, яка також гуляла разом із дітьми. Діти були охайні, доглянуті. Відповідачка добре ставилася до дітей.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідачка не виконує батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток неповнолітніх синів, їх підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не створює умов для отримання ними освіти.

Таким чином, правовою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав позивач визначає пункт 2 частини першої статті 164 СК України.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі №357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі №545/560/21).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі №213/2822/21.

Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції надано правильну правову оцінку поданим сторонами доказам і встановлено, що відсутні правові підстави для застосування такого крайнього заходу впливу щодо ОСОБА_2 як позбавлення її батьківських прав відносно її синів.

Судом не встановлено обставин остаточного й свідомого ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивач відповідних доказів суду не надав.

Зазначені доводи позивача в позовній заяві не свідчать про остаточне й свідоме ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків.

Проживання дітей на час розгляду справи разом із матір`ю відповідачки, яка займаються вихованням і розвитком дітей, не свідчить про те, що відповідачка не бажає брати участь в утриманні і вихованні своїх дітей, тобто свідомо й умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Крім того, у спірних правовідносинах не встановлено, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив із нею сімейних відносин не відповідає інтересам дітей.

При цьому не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з синами та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дітей.

Отже, у цій справі позбавлення батьківських прав відповідачки відносно неповнолітніх дітей не відповідає їх якнайкращим інтересам, оскільки обставини ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

Колегія суддів уважає, що питання щодо належного виховання дитини можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання дітей з матір`ю.

Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для матері, так і для дітей (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Подібні правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі № 645/1592/24.

Судом першої інстанції на виконання вимог статті 19 СК надано оцінку висновку органу опіки та піклування та дійшов правильного висновку про врахування такого висновку про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що позивач не надав достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, дійшов обґрунтованого висновку, що позбавлення відповідачки батьківських прав є крайнім заходом впливу й відсутня необхідність у його застосуванні.

Доводів стосовно відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів на дітей апеляційна скарга не містить, тому в цій частині рішення суду не переглядається.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для розподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 02 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 жовтня 2025 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк