14 жовтня 2025 року м. Чернівці
провадження 22-ц/822/813/25
судді Чернівецького апеляційного суду Перепелюк І.Б. у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанію «ЕЙС» на рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 14 липня 2025 року.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» задоволено.
Рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 14 липня 2025 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором від 15 жовтня 2021 року 2021 року № 711782325 в розмірі 27 301,91 грн, яка складається з: 9 975,49 грн - заборгованість по тілу кредиту; 17 326,42 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом та судові витрати.

Не погоджуюсь із зазначеною постановою суду, вважаю, що членами колегії не було враховано наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у червні ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано наступним. 15.10.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем укладено кредитний договір № 711782325 на суму 10 000,00 грн. в електронному вигляді, у формі електронного документа з використанням електронного підпису (договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV7Х6А7) в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Вказувало, що відповідно до умов Кредитного договору, Первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував Відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. 15.10.2021 на банківську карту № 4441-11XX-XXXX-4203 Відповідача, яку Відповідач вказав у Заявці при укладенні Кредитного договору. Однак, станом на дату подання позовної заяви на рахунки Позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості Відповідача за Кредитним договорам.

Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить 27 301,91 грн., яка складається з: 9 975,49 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 17 326,42 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.

Щодо переходу права вимоги, посилається на укладені договори, зокрема: 28.11.2018 між Первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 та Додаткові угоди у тому числі щодо продовження його терміну дії; 30.10.2023 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 30/1023-01; 29.05.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором.

Вказувало, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, а Договори факторингу є дійсними, відповідно до законодавства, містять вимоги конкретного змісту, щодо відступлення прав вимоги до Боржників, що існували на момент переходу цих прав, в порядку передбаченому договорами факторингу, в тому числі і майбутніх вимог, містить обсяг таких вимог, та обсяг прав і обов`язків Сторін, Сторонами досягнуто згоди щодо предмета договору факторингу. Умови зазначених договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть після дати підписання договорів факторингу. Перехід права вимоги здійснюється саме в момент підписання відповідного Реєстру права вимоги, а не з дати укладення Договору факторингу

Просили стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 711782325 від 15.10.2021 року в розмірі 27 301,91 грн. та судові витрати.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 14 липня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновків, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року боргові зобов`язання за Кредитним договором № 711782325 від 15.10.2021 року ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору під час укладення договору відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року, тобто позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів більшістю голосів прийшла до висновку, що судове рішення наведеним нормам не відповідає, проте не можу погодитися із таким висновком з огляду на наступне.

Не спростовуючи існування боргових зобов`язань за встановленим судом договором і розмірі, з матеріалів справи вбачається, що право вимоги щодо боржника ОСОБА_1 переходило від первісного кредитора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ТОВ «ФК «ЕЙС».

Разом з тим, на момент укладення Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, додаткової угоди №19 від 28.11.2019, додаткової угоди №26 від 31.12.2020, додаткової угоди №27 від 31.12.2021, так і додаткових угод №31 від 31.12.2022 року грошові зобов`язання ОСОБА_1 за договором кредитної лінії ще не існували, а відтак, і не могли відступатися права кредитора за цим договором.

Оскільки на момент укладення Договору факторингу ще не виникло зобов`язання між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на підставі Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року з подальшим укладенням й додаткових угод.

В Додатковій угоді №26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 пунктом 1.3 встановлено, що право вимоги це права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

В свою чергу, в п.2.1.1.5 Договору №711782325 від 15 жовтня 2021 року, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 сторони визначили, що кредитодавець має право в будь-який час, в тому числі після закінчення дисконтного періоду, без згоди позичальника відступити права грошової вимоги за договором будь-якій фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги факторингу, шляхом укладення будь-якого не забороненого законом правочину, зокрема договору факторингу.

Отже, враховуючи, що у відповідності до п.1.3. Договору №711782325 від 15 жовтня 2021 року строк дії цього Договору обчислюється з моменту його підписання сторонами, тобто електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, то даним правом відступати право вимоги до позичальника кредитодавець наділений саме з часу укладання договору, тобто з 15 жовтня 2021 року.

Права майбутньої вимоги на момент укладення договору має бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» щодо 15 жовтня 2021 року на момент укладення Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року й подальших додаткових угод до нього не існувало та сторони не могли передбачити, що 15 жовтня 2021 року, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладе спірний кредитний договір з відповідачем.

Крім того, на час укладення договору відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, як і в додаткових угодах до вказаного договору, сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином.

Враховуючи, що позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «ФК ЕЙС».

Крім того, звертаю увагу, що наявні в матеріалах справи реєстри прав вимоги, де боржником зазначено ОСОБА_1 самі по собі не свідчать про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника, а є додатками до договору та його невід`ємною частиною.

При цьому, вважаю, що посилання позивача на продовження строку дії договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року додатковими угодами не спростовує необхідності чіткого визначення предмета договору на момент його укладення, адже правочин є чинним лише за умови визначеності його істотних умов, а предмет договору факторингу має бути конкретно визначений.

Велика Палата Верховного Суду в постанові ВП ВС від 11.09.2018 по справі № 909/968/16 зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону.

Таким чином, вважаю, що зміст «предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги» треба розуміти таким чином, що зобов`язання на момент відступлення права вимоги має існувати, але строк його виконання міг і не настати, та/або може виникнути за ним в майбутньому, тобто в будь-якому випадку, повинно бути індивідуалізовано Договором про відступлення права вимоги або додатком до нього в момент укладення.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини та із застосуванням релевантних норм матеріального права прийшов до вірних висновків про відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача, що стало підставою для ухвалення вірного рішення про відмову у задоволенні позову.

Вважаю, що за результатами апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення у цій справі, апеляційну скаргу слід було залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Суддя І.Б. Перепелюк

справа № 726/2162/25