Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1018/25
Номер провадження2-о/711/70/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Кондрацької Н.М.

при секретарі Мелещенко О.В.

за участю адвоката Левченко М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Левченко Марина Дмитрівна, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

До суду з позовною заявою звернулась ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Левченко Марина Дмитрівна, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення.

У позовній заяві зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 познайомились в травні 2019 року та почали зустрічатись. Влітку 2019 року ОСОБА_5 запросив ОСОБА_6 на відпочинок до Туреччини. В жовтні 2019 року ОСОБА_5 винайняв квартиру в м. Києві та запропонував жити разом, так почалось їхнє спільне проживання та спільний побут.

ОСОБА_5 познайомив ОСОБА_6 зі своєю дочкою ( ОСОБА_2 ), мамою ( ОСОБА_3 ) та сестрою ( ОСОБА_7 ). ОСОБА_6 , також познайомила ОСОБА_8 зі своєю мамою та братом. Останні проживали в АДРЕСА_1 .

У лютому 2021 року разом подорожували до Буковелю , влітку 2020 року до Албанії, в грудні знову разом подорожували до Буковелю . Літом 2021 року відпочивали в Болгарії. Майже всі подорожі здійснювались в колі їх сім`ї, з донькою або сестрою ОСОБА_8 . Часто вихідними днями подорожували містами України, відвідували театри, кінотеатри, концерти. Постійно разом відвідували свята, Новий рік, дні народження друзів та родичів, кумів.

ОСОБА_6 має добрі відносини з донькою ОСОБА_8 , навіть після загибелі ОСОБА_8 останні постійно підтримують зв`язок та зустрічаються. ОСОБА_6 та його донька вдвох їздили відпочивати, ОСОБА_10 часто приїздила до них в гості, залишалась на декілька днів. ОСОБА_6 також їздила сама до доньки в гості. Спільний побут ОСОБА_8 і ОСОБА_6 підтверджуються численними спільними фотографіями та листуваннями у месенджерах, квитанціями про придбання майна, виписками з банківського рахунку, копії яких додаються до заяви.

Факт спільного проживання та ведення спільного побуту можуть підтвердити мама та донька ОСОБА_8 . ОСОБА_5 і ОСОБА_6 мали повноцінну сім`ю, дбали один про одного, підтримували. Спільно вирішували сімейні питання, які стосувались не лише їх побуту та сімейних відносин, а і побуту їх батьків та інших родичів. Сім`я проживала за кошт ОСОБА_8 , ОСОБА_6 не працювала та перебувала на його повному утриманні, дбала про домашній побут.

За весь період спільного життя ОСОБА_6 працювала лише 7 місяців і отримувала мінімальну заробітну плату. Відсутність особистого доходу ОСОБА_6 підтверджується Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. ОСОБА_5 повністю її забезпечував, купував мобільні телефони, ноутбук, речі, одяг, прикраси. ОСОБА_6 облаштовувала їх оселю, ними було придбано меблі, шафа, диван, стільці, побутова техніка, телевізор. Для ведення домашнього господарства, придбання побутових речей, продуктів харчування ОСОБА_5 передавав готівкові кошти або перераховував кошти на банківську картку ОСОБА_6 , що підтверджується випискою з рахунку. З 2003 року ОСОБА_5 був приватним підприємцем. Також він був директором ТОВ «ІНВЕСТТЕПЛОВІННИЦЯ». ОСОБА_6 та ОСОБА_5 часто їздили разом відпочивати на дачу, яка знаходиться в с.Коробівка Золотоніського району. Разом займались господарством, обробляли город, наводили лад у будинку. До них часто приїздили як ОСОБА_8 так і ОСОБА_6 друзі, приїздив ОСОБА_6 брат ( ОСОБА_11 ) та племінник ( ОСОБА_12 ). Також, разом їздили в село до батьків ОСОБА_6 , допомагали їм по господарству, прибирали на кладовищі де поховані її родичі (тато, бабуся, дідусь)

Влітку 2021 року, ОСОБА_5 зробив ОСОБА_13 пропозицію одружитись. Реєстрацію шлюбу та святкування в колі друзів та родичів вирішили провести по закінченню карантину COVID19. Також ними було прийнято рішення, що ОСОБА_6 залишить роботу, так як останні планували мати спільну дитину. Для цього вони проходили медичні обстеження, отримували лікування та слідкували за своїм станом здоров`я. ОСОБА_6 звільнилась з роботи 13.09.2021 року, з того часу не працювала та перебувала повністю на утриманні ОСОБА_8 .

24.02.2022 року розпочалось повномаштабне вторгнення російської федерації на територію України. 25.02.2022 року ОСОБА_5 мобілізувався до лав ЗСУ і був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , код НОМЕР_2 , наказ по стройовій частині № 3 від 25.02.2024р. додається до заяви. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щоденно підтримували зв`язок, вирішували сімейні та побутові справи, планували майбутнє. 21 березня 2023 року ОСОБА_5 перестав виходити на зв`язок, а 27.03.2023 року заявниця отримала сповіщення від начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 , водій стрілецького відділення в/ч НОМЕР_1 , зник безвісти під час захисту Батьківщини в районі н.п.Залізнянське - н.п.Оріхово-Василівка Донецької області. В особовій справі військовослужбовця ОСОБА_5 вказав, що він одружений і як близьких родичів зазначив дружину ОСОБА_1 та маму ОСОБА_3 . Це відомо з Акту розслідування, який близькі родичі отримали від ВЧ НОМЕР_1 після того, як ОСОБА_5 зник безвісти. 20.06.2024 року на адресу матері ОСОБА_8 прийшло сповіщення від начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що ОСОБА_5 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 та ідентифікований за результатами тесту ДНК.

Встановлення юридичного факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, заявниці необхідно для звернення до уповноваженого органу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця Збройних Сил України.

Просить встановити факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з жовтня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні у загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 06.02.2025 визначено головуючим у справі Кондрацьку Н.М.

Після усунення недоліків, визначених в ухвалі суду від 11.02.2025, ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 05.03.2025 справу призначено до розгляду.

На адресу суду 17.03.2025 через систему Електронний суд представником Міністерства оборони України подані пояснення у яких зазначаються, що встановлення згаданого факту не матиме наслідком виникнення у Заявниці права на отримання одноразової грошової допомоги. Тобто, встановлення факту не матиме для Заявниці жодних юридичних наслідків, що є обов`язковим при зверненні до суду з заявою в порядку окремого провадження.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 1 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Підпунктами 1-3 п. 2 статті 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

Відповідно до статті 16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Текст вказаної статті викладено в редакції Закону «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» № 2489-IX від 29.07.2022, який набрав чинності 25.08.2022. Водночас, абзацами першим-другим пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Таким чином, на момент загибелі ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (дня виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у осіб, які мають право на її призначення та виплату) діяла зазначена редакція статті, якою були внесені зміни до попередньої редакції статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ і яка встановлює вичерпний перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

Отже, в даному випадку слід застосовувати редакцію статті 16-1 Закону № 2011-XII, яка набрала чинності 25.08.2022 та діяла на момент загибелі ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) і якою визначено вичерпний перелік осіб, що мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а саме: Батьки; Один із подружжя, який не одружився вдруге; Діти, які не досягли повноліття; Утриманці загиблого (померлого).

Відповідно до частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Звертають увагу суду, що заявниця не перебувала із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, не була другим з подружжя, який не одружився вдруге, що могло б бути підставою для проведення виплати одноразової грошової допомоги.

Водночас, саме лише спільне проживання жінки та чоловіка без шлюбу відповідно до частини другої статті 21 СК України не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

В свою чергу, саме статус іншого з подружжя, який не одружився вдруге, дає підстави претендувати на виплату грошової допомоги поряд з іншими особами, перелік яких законодавчо чітко обмежений.

Отже, мета встановлення факту спільного проживання заявниці та ОСОБА_4 , зазначена у заяві, не буде досягнута та не матиме жодних юридичних наслідків, пов`язаних з виплатою Заявниці одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до вказаного Закону 2011-XII право на таку виплату мають особи, які перебували у зареєстрованому шлюбі.

В контексті даних правовідносин, слід звернути увагу на постанову Черкаського апеляційного суду від 10.10.2024 у справі № 707/208/24, в якій апеляційний суд зазначив: У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб , якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою ; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів

Міноборони наголошує на тому, що встановлення факту спільного проживання заявниці та загиблого військовослужбовця не породить жодних юридичних наслідків, оскільки встановлення цього факту не дасть змоги заявниці досягти вказаної мети отримання одноразової грошової допомоги, так як законом чітко передбачено право «дружини» на отримання згаданої виплати. Поняття «дружина» та «шлюб» не є тотожними поняттю «спільне проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу». Проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не легітимізує правове становище неодружених осіб, оскільки статус «подружжя» чоловік та жінка набуває тільки в разі реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 16-1 Закону № 2011-XII встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Тобто, Закон містить відсилочну норму на статтю 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яким визначено вичерпний перелік осіб, які є утриманцями загиблого військовослужбовця.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих , померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю.

Отже, у законодавстві України про пенсійне забезпечення імперативно визначено, що право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, мають саме одне з подружжя - чоловік чи дружина.

Таким чином, заявниця не належить до жодної з категорій осіб, які відносяться до утриманців загиблого військовослужбовця, оскільки не перебувала з загиблим у офіційному шлюбі, не є дружиною у розумінні положень сімейного законодавства України, яка досягла віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особою з інвалідністю.

Щодо наданих заявницею виписок з карткового рахунку, Міноборони вважає, що вказані докази не можуть підтверджувати факт перебування Заявниці на утриманні у загиблого, оскільки окрім отримання від загиблого військовослужбовця певної допомоги, заявниця повинна мати статус непрацездатного члена сім`ї, який перебував на утриманні у загиблого військовослужбовця, який могла б набути виключно у разі наявності в сукупності таких ознак: перебування з загиблим військовослужбовцем у зареєстрованому шлюбі; досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком або є особою з інвалідністю

Зазначає, що сам по собі факт перебування заявниці з загиблим у близьких стосунках, не може свідчити про те, що вони проживали в зазначений період однією сім`єю, оскільки Заявниці необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.

Звертаємо увагу суду, що надані Заявницею фотокартки не можуть слугувати належним доказом по справі, оскільки з них неможливо встановити, які особи зображені на цих фотокартках та коли були зроблені ці фотознімки.

Крім того, згідно усталеної судової практики спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі № 466/3769/16-ц). При цьому, факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18). Посилання на періодичний спільний відпочинок не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, без наявності інших ознак сім`ї (постанова Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18).

Договір найму (оренди) нерухомого майна свідчить виключно про те, що загиблий ОСОБА_4 протягом певного періоду часу (з 17 жовтня 2019 року по 17 жовтня 2020 року) винаймав житлове приміщення у м. Київ, проте, жодним чином даний договір не підтверджує доводи Заявниці про те, що вона спільно проживала разом з ОСОБА_4 за вказаною у договорі адресою, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки на день загибелі ОСОБА_4 .

Трудова книжка ОСОБА_1 містить відомості про період та місце трудової діяльності Заявниці, позаяк, не містить жодної інформації, яка було б підтвердженням факту спільного проживання Заявниці та ОСОБА_4 , а також про перебування на утриманні у останнього

Квитанції та товарні чеки, в яких міститься інформація про купівлю побутової техніки також не може підтверджувати згаданого факту, оскільки такі документи жодним чином не підтверджують того, що згадане майно було придбане за спільні кошти Заявниці та померлого.

Надані Заявницею знімки екранів, на яких вбачається переписка від невстановленого автора повідомлень, не можуть свідчити про наявність спільного проживання однією сім`єю, взаємних прав та обов`язків та ведення особами спільного господарства.

Акт розслідування також не є належним доказом по справі, оскільки не містить жодних підтверджень обставин, про які зазначає Заявниця, містить виключно інформацію про опис обставин зникнення безвісти ОСОБА_4 .

Окрім того, до заяви не додано доказів, які б свідчили про відсутність у Заявниці та загиблого, починаючи з 2019 року і по день його смерті інших зареєстрованих шлюбів

Просить заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, перебування на утриманні залишити без задоволення.

Від заінтересованої особи ОСОБА_3 до суду 23.05.2025 через систему Електронний суд надійшли додаткові пояснення у яких вонан зазначеє, що вона є матір`ю загиблого віськовослужбовця ОСОБА_4 . Ій відомо, що він проживав однією сім`єю з ОСОБА_1 з травня 2019 року , а з жлвтня того ж року стали разом проживати у АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 познайомив ОСОБА_6 з усією родиною, а ОСОБА_6 також познайомила зі своєю мамою та братом. Вони спільно вели побут, облаштовували житло, купували побутові речі, разом подорожували, займались господарством, допомагали батькам. Син забезпечував родину матеріально, ОСОБА_6 займалася домашніми справами. ОСОБА_5 вважав ОСОБА_6 своєю дружиною, вони планували дітей та хотіли одружитись. ОСОБА_5 і ОСОБА_6 підтримували добрі стосунки з донькою сина ОСОБА_10 . ОСОБА_6 підтримує зв`язок з нею і після загибелі ОСОБА_8 , в них зберігаються дружні стосунки. Після початку повномасштабного вторгнення, 25 лютого 2022 року, син був мобілізований до лав Збройних Сил України і проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . З ОСОБА_6 вони підтримували щоденний зв`язок, обговорювали спільні справи та плани, вирішували поточні домашні питання. Про це вона знаю зі слів сина.

21 березня 2023 року ОСОБА_5 перестав виходити на зв`язок. 27 березня отримали повідомлення з ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що він зник безвісти під час виконання бойового завдання в районі н.п. Залізнянське - н.п. Оріхово-Василівка Донецької області. Згодом, ІНФОРМАЦІЯ_5 , її офіційно поінформували про те, що ОСОБА_5 загинув, це було підтверджено результатами ДНК-експертизи. Їй відомо, що у своїй особовій справі ОСОБА_5 вказав, що він одружений і серед близьких родичів зазначив дружину ОСОБА_1 та матір.

Підтверджує, що між нею та ОСОБА_1 не існує жодного спору щодо її права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, вважає, що вона має на це право як член родини сина, так само, як вона та донька ОСОБА_8 . Також усвідомлює, що така допомога розподіляється рівними частинами між усіма особами, які мають на неї право. Просить суд задовольнити заяву ОСОБА_1 у повному обсязі.

У судовому засіданні представник заявника та заявниця підтримали подану заяву. Окрім фактів, викладених у заяві, повідомили, що загиблий працював до призову ФОП, а заявниця до 15.09.2020 працювала також ФОП у м. Черкаси та мала дохід, потім припинила діяльність. Потім працювала приблизно рік у ТОВ «Евромета».

Заінтересована особа ОСОБА_2 повідомила, що загиблий є її батьком, з ним вона не проживала, а заявниця проживала з ним з 2019 року. ОСОБА_6 не працювала, шукала роботу. Батько з ОСОБА_6 мали спільний побут, знімали квартиру, купували речі, подорожували. Повідомила, що вона (заінтересована особа) з лютого 2022 року по лютий 2023 року перебувала закордоном до лютого 2023 року.

Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України підтримала подані пояснення та просила відмовити у задоволенні заяви.

Вислухавши пояснення заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи, заінтересованих осіб, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до наказу від 25.02.2022 № 3 рядового ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до сповіщення № 259 від 20.06.2024 ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 , який вважався з ІНФОРМАЦІЯ_3 безвісти відсутнім, загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час захисту Вітчизни у бою за Батьківщину в районі н.п. Залізнянське-Оріхово- Василівка Донецької області.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 22.01.2008 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_14 розірвано.

Згідно виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по картковому рахунку ОСОБА_1 , ОСОБА_4 здійснював перекази грошових коштів на вказаний банківський рахунок різними сумами, починаючи з 25.12.2020 по15.03.2023.

Згідно з наданою копією трудової книжки НОМЕР_3 ОСОБА_1 та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, ОСОБА_1 працювала та отримала дохід за період часу з березня 2021 року по вересень 2021 року.

Відповідно до Договору найму (оренди) нерухомого майна від 17.10.2019 ОСОБА_4 винаймав кв. АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 відповідно до відмітки у паспорті зареєстрована у АДРЕСА_3 .

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 окремо обліковані паспортами громадянина України для виїзду за кордон.

До справи також долучені видаткові накладні, квитанції, товарні чеки, гарантійні талони 2020, 2021 та 2022 роки на придбання побутової техніки.

Крім того, долучені результати лабораторних досліджень за 2021 рік, консультативних досліджень за 2021 рік ОСОБА_4 , а також результати досліджень ОСОБА_1 за 2022 рік.

Згідно з Актом розслідування від 01.04.2023 вирішено обліковувати ОСОБА_4 таким, що зник безвісти з ІНФОРМАЦІЯ_3. Також у даному акті зазначаються члени родини: мати ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_1 .

Оцінка суду та мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Метою встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю та перебування на утриманні чоловіка є реалізація права заявниці на отримання одноразової грошової допомоги, як дружини загиблого військовослужбовця. У зв`язку із чим заявниця звернулася з заявою до суду для встановлення зазначеного факту.

Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом - ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, «Порядком і умовами призначення та виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану» затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 45 передбачається виплата одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблої у встановленому розмірі.

Згідно з п. 1 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Підпунктами 1-3 п. 2 статті 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

Відповідно до статті 16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге (померлого) , діти, які не досягли повноліття , утриманці загиблого. Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Дана стаття викладена у редакції Закону «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги № 2489-IX від 29.07.2022, який набрав чинності 25.08.2022. Водночас, абзацами першим-другим пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Отже, на станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 - дату загибелі ОСОБА_4 , а отже і дня виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у осіб, які мають право на її призначення та виплату, діяла зазначена вище редакція статті, якою були внесені зміни до попередньої редакції статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ, та яка встановлює вичерпний перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

Суд погоджується з поясненнями Міністерства оборони України щодо того, що у даному випадку слід застосовувати редакцію статті 16-1 Закону № 2011-XII, яка набрала чинності 25.08.2022 та діяла на момент загибелі ОСОБА_4 , та якою визначено вичерпний перелік осіб, що мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а саме: 1) Батьки; 2) Один із подружжя, який не одружився вдруге; 3) Діти, які не досягли повноліття;4) Утриманці загиблого (померлого).

За приписами частини 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Згідно з вимогами ч. 4 ст.3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення чоловіком та жінкою спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18).

Спільна присутність на святах та пересилання коштів не можуть свідчити про те, що між сторонами склались усталені відносини, які притаманні подружжю (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18).

Як вбачається із ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Так, надані позивачем фотокартки не можуть свідчити про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, оскільки з наданих світлин не вбачається період їх виготовлення (фотографування).

В матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази того, що померлий проживав разом з заявницею за місцем її реєстрації, там же отримував поштову кореспонденцію (газети, листи, тощо), отримував медичне обслуговування в медичних закладах, або ж, що заявниця постійно проживала за адресою орендованою ОСОБА_4 квартирою у м. Києві.

Крім того, надані скріншоти переписки у месенджері не дають змоги встановити з ким та хто вів переписку, що також не надає змоги зробити беззаперечний висновок, що це є листування між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Аналізуючи зміст ст. 293 ЦПК України, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно з п. 2, 5 частини 1 стаття 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка жінки без шлюбу та про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Таким чином, під час судового розгляду заявницею не доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї, зокрема постійного спільного проживання, наявність спільного бюджету, харчування, спільних витрат на купівлю майна спільного користування, спільної участі в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин. Отже, суд встановив, що відносини не є спільним безперервним проживанням, тобто не мали ознак фактичного шлюбу.

У заяві зазначається, що загиблий військовослужбовець ОСОБА_4 проживав разом із заявником за однією адресою, фінансово забезпечував та утримував її як до так і після призову на військову службу, тобто заявник перебувала на його утриманні. Проте, в матеріалах справи відсутні докази, спільного проживання за однією адресою ( ОСОБА_4 проживав у м. Києві, а заявниця зареєстрована у м. Черкаси), так і докази одержання заявницею від померлого допомоги, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до ч.1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про перебування заявниці на утриманні загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд доходить висновку, що з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів відсутні підстави для висновку, що матеріальна допомога загиблого солдата була постійним і основним джерелом засобів до існування заявниці, тому заява не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

З огляду на досліджені докази, суд вважає, що заявницею не доведено факт її проживання із ОСОБА_4 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2019 по день загибелі ІНФОРМАЦІЯ_3 та перебування на утриманні.

З огляду на вищевикладене, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.4, 5, 10, 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

Вирішив:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Левченко Марина Дмитрівна, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 17.09.2025.

Головуючий: Н. М. Кондрацька