н/п 2/490/3151/2025 Справа № 490/4563/25
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Вознюк Д.І., за участі позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представника адвоката Киричук В.В. , відповідачки ОСОБА_3 , її представника адвокатки Ротар А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Костянтинівська сільська рада про усунення перешкод і визначення способу спілкування та виховання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2025 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачки, в якому просили:

- зобов`язати ОСОБА_3 не чинити батьку ОСОБА_1 , дідусю ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визначити батьку ОСОБА_1 , дідусю ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_2 наступний спосіб спілкування та участі у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом:

спілкування батька ОСОБА_1 , дідуся ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто засобами телефонного, поштового, електронного, в режимі он-лайн з використанням програмного забезпечення Viber, WhatsApp, Signal або іншого месенджера або іншого способу зв`язку без обмежень;

побачень та спілкування батька ОСОБА_1 , дідуся ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у наступному порядку: у перший та третій тиждень кожного місяця з 18:00 год. п`ятниці до 20:00 год. неділі поза межами місця постійного проживання (перебування) дитини з матір`ю ОСОБА_3 та без її присутності з можливістю ночівлі дитини за місцем фактичного проживання (перебування) батька або дідуся з бабусею;

перебування та проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом року у період осінніх, зимових та весняних шкільних канікул 3 дні (2 ночі) безперервно на тиждень разом із батьком ОСОБА_1 , за місцем його фактичного проживання (перебування) поза межами місця постійного проживання дитини з матір`ю ОСОБА_3 та без її присутності з можливістю ночівлі дитини за місцем фактичного проживання (перебування) батька;

перебування та проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період літніх канікул (у період з 01 червня по 31 серпня) протягом 15 днів безперервно кожного відповідного місяця літніх канікул разом з батьком ОСОБА_1 , поза межами місця постійного проживання дитини з матір`ю ОСОБА_3 та без її присутності з можливістю ночівлі дитини за місцем фактичного проживання (перебування) батька з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів тощо, а також виїзду за межі Миколаївської області на відпочинок на території України;

спільного святкування дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 Дня народження дитини (25 травня), Нового року (31 грудня і 01 січня), Різдва (25 грудня), Великодня (згідно дат церковного календаря Православної церкви України) у наступному порядку: парні роки дитина святкує відповідні свята разом із батьком ОСОБА_1 поза межами місця постійного проживання дитини з матір`ю ОСОБА_3 та без її присутності з можливістю ночівлі дитини за місцем фактичного проживання (перебування) батька;

спільного святкування дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , дідусем ОСОБА_2 , бабусею ОСОБА_2 Дня народження батька ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Дня народження дідуся ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) і Дня народження бабусі (16 травня) щороку поза межами місця постійного проживання дитини з матір`ю ОСОБА_3 та без її присутності з можливістю ночівлі дитини за місцем фактичного проживання (перебування) батька або дідуся з бабусею;

можливості батьку ОСОБА_1 або дідусю ОСОБА_2 самостійно забирати дитину ОСОБА_4 з місця постійного проживання (перебування) дитини з матір`ю ОСОБА_3 для забезпечення спілкування та участі у вихованні дитини, а також доставляти дитину назад до її постійного місця проживання з матір`ю.

В обгрунтування позову посилається на те, що під час перебування у шлюбі, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з дитиною постійно проживали разом з батьками чоловіка (співпозивачами у даній справі) у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю, наразі він проживає окремо від позивачів.

ОСОБА_1 купив дитині мобільний телефон та планшет для забезпечення розвитку дитини, а також для забезпечення можливості постійного зв`язку з сином.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем та постійно працює в м. Миколаєві. Умови та графік роботи батька дозволяють йому спілкуватись з сином та брати участь його вихованні.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 досягли взаємної усної домовленості щодо спільного виховання сина, визначивши, що обидва батьки братимуть участь у важливих рішеннях, пов`язаних з життям дитини, зокрема в питаннях освіти, здоров`я та розвитку. Вони домовились про рівні права та обов`язки щодо виховання сина, підтримуючи постійні контакти та спільну участь у його виховному процесі, забезпечуючи йому стабільне середовище для розвитку.

Батьки домовились, що розірвання шлюбу не стане причиною для того, щоб дитина відчувала негативні наслідки або ставала жертвою цього процесу. Вони взяли на себе зобов`язання забезпечити сину стабільне і безпечне середовище, де він буде відчувати любов і підтримку обох батьків, не залежно від зміни їхніх стосунків. Усі рішення щодо виховання, освіти та розвитку дитини будуть прийматися батьками спільно з урахуванням її інтересів та емоційного комфорту, аби зберегти гармонійні стосунки з обома батьками.

Однак, з часом ОСОБА_3 перестала дотримуватися раніше узгоджених домовленостей щодо спільного виховання сина, які були досягнуті між батьками після розірвання шлюбу. Наразі вона вчиняє різного роду перешкоди в спілкуванні з дитиною, що негативно впливає на її емоційний стан і створює конфлікти між батьками.

Зокрема, мати постійно під надуманими приводами відмовляє батьку у побаченнях з дитиною, хоча жодних об`єктивних перешкод для відповідних побачень не було. Вона регулярно не дозволяє батькові брати дитину на вихідні посилаючись на неправдиві або вигадані причини. Крім того, мати обмежує можливість телефонного спілкування між батьком і дитиною, що значно ускладнює підтримку контакту. Батько постійно стикається з відмовами матері дозволити спілкування, а також вона намагається обмежити будь-яке спілкування дитини з іншими членами родини, зокрема з дідом і бабусею.

Також мати систематично видаляє номери телефонів батька та його родичів з мобільного телефону сину, створюючи додаткові перешкоди для нормального спілкування і виховання дитини. Її дії ставлять батька в безвихідне становище, позбавляючи його права на нормальні стосунки з дитиною та участь у її житті.

В результаті дій матері, батько на даний час має можливість бачитися з дитиною лише близько декількох годин на місяць. До того ж, ОСОБА_3 взагалі не дозволяє дитині залишатись у батька на свята, дні народження. Під час літніх та інших навчальних канікул матір не дозволяє залишатись дитині у батька на триваліший термін. Це значно обмежує його участь у житті дитини та виховному процесі, що негативно впливає на їхні стосунки. Така ситуація створює емоційну віддаленість, адже дитина не має можливості підтримувати регулярний контакт з батьком, а він, в свою чергу, не може бути повноцінним учасником її розвитку та повсякденного життя.

Більше того, тенденція до зменшення кількості зустрічей з дитиною є очевидною та негативною, зокрема з кожним місяцем батько стикається з новими надуманими перешкодами для організації побачень і спілкування з сином.

Перешкоди у спілкуванні батька з сином також створюють значні труднощі для взаємодії дитини з її дідом та бабусею, які проживають разом з батьком за однією адресою АДРЕСА_1 . Оскільки батько не має можливості регулярно бачитися з дитиною, брати її до себе додому, це обмежує й можливість дідуся з бабусею підтримувати тісний контакт з онуком. У результаті дитина позбавлена можливості спілкуватися з тими, хто також є важливою частиною її родини, що створює додаткові перешкоди для встановлення нормальних родинних відносин і ускладнює процес соціалізації дитини в колі її найближчих родичів.

Зазначені обставини свідчать про наявність між позивачами та відповідачем спору, що є підставою для звернення позивачів із даним позовом про усунення перешкод і визначення способу спілкування та виховання дитини.

Представником відповідачки подано відзив на позв, в якому відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 не визнає у повному обсязі, оскільки позовні вимоги є безпідставними та надуманими. Зазначають, що ОСОБА_3 жодного разу не створювала перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 з дитиною та не обмежувала його участь у житті дитини та виховному процесі. Також жодним чином відповідачка не обмежує можливість телефонного спілкування між позивачами та сином. Інформація щодо того, що відповідачка систематично видаляє номери телефонів батька та його родичів з мобільного телефону сина не відповідає дійсності та не підтверджена жодними належними доказами. Посилаючись на вказані обставини, позивачі не додають до позовної заяви жодного належного та допустимого доказу на їх підтвердження.

Крім того, на момент подання відзиву, дитині ОСОБА_4 виповнилось 11 років, навчається в 6 класі Гур?ївського ліцею Костянтинівської сільської ради Миколаївської області, є розвиненим, здатним формулювати свою думку, усвідомлено оцінює своє оточення та події, які відбуваються в його житті. Його ставлення до спілкування з батьком, дідом та бабою є чітким: він не бажає їхати до батька, а також не хоче залишатися з ним наодинці або проводити у нього ніч. Це небажання не є епізодичним чи спонтанним - воно має стійкий характер та висловлюється дитиною впродовж тривалого часу.

Відповідачка, як мати, не перешкоджає жодним чином спілкуванню, а лише підтримує думку своєї дитини.

Враховуючи викладене, просимо забезпечити дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право бути заслуханими під час вирішення спору щодо усунення перешкод та визначення способу спілкування та виховання дитини.

При вирішенні заявленого позову, просимо суд врахувати те, що відповідачка ОСОБА_3 з моменту розлучення з позивачем неодноразово пропонувала і створювала умови для зустрічей батька з дитиною, оскільки ставила інтереси дитини на перше місце та намагалася зберігати конструктивне спілкування з батьком, бабою та дідом.

У випадках, коли зустрічі не відбувались, це було пов`язано виключно з об`єктивними причинами - небажанням дитини, його поганим самопочуттям або відсутністю ініціативи з боку батька.

Крім того, відповідач має бажання і надалі сприяти спілкуванню батька з дитиною у спосіб, що буде комфортним для самої дитини та відповідатиме її інтересам.

Представником позивачів подана відповідь на відзив, в якій позивачі категорично заперечують проти вказаних тверджень, оскільки вони не відповідають дійсності. Як вже було зазначено у позовній заяві, між батьком та сином існує глибокий емоційний зв`язок, що ґрунтується на взаємній довірі, щирості у спілкуванні та емоційній підтримці. Їхні взаємини характеризуються почуттям взаємної емпатії, що проявляється у повазі, турботі та бажанні проводити час разом.

Син з особливим захопленням спілкується з батьком на теми, що йому цікаві зокрема, це автомобілі, мотоцикли, риболовля, полювання. Саме через ці спільні інтереси батько та син мають багато точок дотику, що позитивно впливає на розвиток дитини.

У теплу пору року батько організовує спільне дозвілля з сином біля річки за місцем свого проживання, а також у місті Миколаєві.

Під час зустрічей з батьком дитина завжди активна, допитлива, із задоволенням проводить час з дідом, бабусею, двоюрідними братами і сестрами, грається з домашніми улюбленцями.

Проте, слід зазначити, що Позивачі нічого поганого про Відповідача не кажуть, тим більше дитині. Ні батьку, ні дідусю з бабусею немає жодного сенсу якимось чином налаштовувати дитину проти матері. Навпаки, батько постійно говорить сину, що незважаючи на розлучення з матір`ю і їх роздільне проживання, і мама і тато люблять його однаково, що маму і тата потрібно поважати тощо.

З огляду на це, твердження про те, що у дитини з батьком «емоційний бар`єр», що зустрічі батька з сином є «вимушеними» для дитини, що син не хоче спілкуватись з батьком та дідусем з бабусею, є надуманими і жодним чином не підтвердженими.

Позивачі просять суд врахувати, що визначення способу спілкування та участі батька у вихованні дитини жодним чином не порушуватиме прав та інтересів дитини. Навпаки це сприятиме її гармонійному розвитку, емоційній стабільності та соціалізації.

Дитина має право на повноцінне спілкування з обома батьками, а також з іншими близькими родичами, зокрема з дідусем та бабусею по батьковій лінії. Таке спілкування є важливим елементом психологічного благополуччя дитини та формування її уявлень про сімейні цінності, взаємоповагу, відповідальність та підтримку.

Зокрема, під час перебування з батьком, дитиною виявляється активність, зацікавленість у спільному дозвіллі, відкритість у спілкуванні. Батько відіграє позитивну роль у житті сина, передає йому корисні навички, життєвий досвід, формує у дитини почуття впевненості в собі, підтримки з боку сім`ї.

Крім того, встановлення графіку спілкування з батьком, дідусем і бабусею не означає обмеження у спілкуванні дитини з матір`ю. Навпаки, це забезпечує збалансовану участь обох батьків у вихованні, що повною мірою відповідає найкращим інтересам дитини. Такий підхід дає змогу уникнути емоційної прив`язаності лише до одного з батьків, що потенційно може призвести до психологічних труднощів у майбутньому.

У результаті, забезпечення спілкування з батьком, а також з дідусем і бабусею, сприятиме всебічному розвитку дитини, збагаченню її емоційного досвіду, формуванню моральних орієнтирів та зміцненню родинних зв`язків.

В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали повністю, просять їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Також наголосили, що встановлення судом побачень з дитиною є в інтересах як позивачів, так і відповідачки, адже визначенні дні і години побачень виключать періодичні спори та непорозуміння з цих питань між сторонами. Зазначили, що силувати та примушувати дитну не мають наміру, завжди будуть узгоджувати з дитиною свої наміри.

Відповідачка та її представник адвокат Ротар А.Л. в судовому засіданні позовні вимоги згідно визнали та не заперечують проти задоволення позову за графіком, визначеним в висновку органу опіки та піклування , але за бажанням дитини. Наголосили, що відповідачка ніколи не перешкоджала у побаченні сина з батьком та його родичами, не налаштовувала дитину проти них ОСОБА_5 іноді сам вже може вирішити, чи їхаити до батька, чи в нього є якісь інші плани, про що йому треба говорити як з нею, так і з батьком.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, подали заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутність представника та при ухваленні рішення врахувати висновок органу опіки та піклування.

Також на виконання вимог ст. 12 Конвенції про права дитини ст. 9 Закону України "Про охорону дитинства" , положень ч.ч.1, 2 ст. 171 СК України в судовому засіданні , в присутності психолога-педагога Гур?ївського ліцею Костянтинівської сільської ради Миколаївської області, де навчається дитина, була заслухана думка дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з приводу визначення способу спілкування та виховання з батьком та бабусею і дідусем.

ОСОБА_6 дуже чітко та впевнено висловлював свою думку про обстаивни свого життя, є дуже розвиненим та кмітливим для свого віку, висловлюється чітко та зрозуміло, його відповіді були грунтовниими та повними. розповів, що є цілком щасливою дитиною, потреби якої задовльнюються його баткьами та рідними повністю.Має багато друзів, проживає в кмфортних умовах, немає жодної тривожності. Не заперечує проти спілкування з батьком, але іноді в нього бувають свої плани, які він бажає задвольнити першочергово. Хоче, щоб батьки узгоджували з ним якісь поїздки чи інші події. Не проти їздити до батька через вихідні та залишатися там на ночівлю, хоча вдома у мами йому зручніше та комфортніше спати, у батька ночувати не завжди подобається, хоча загалом у батька йому добре, ніхто атм його не ображає ніколи. З азадоленням буде їхздити до баткьа на дні народження , спілкуватися телефоном, будь-якими месенджерами. Щодо спільного відпочинку з батьком за межами місця проживання та тривалий час - віднісся обережно, оскільки такого в його житті ще не було. Зазначив, що мати не налаштовує його проти батька та дідуся з бабусею, він спокійно їздить до батька, коли у нього це виходить.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з`ясувавши думку дитини , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.10.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, який зареєстровано у Калинівській сільській раді Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис № 11 від 19.10.2012.

Від цього шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_1 та, відповідно, дідом та бабою дитини ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.07.2021 у справі № 490/1149/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано.

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю - ОСОБА_3 .

На даний час ОСОБА_3 та дитина проживають за адресою: АДРЕСА_2 - що сторонами не заперечується.

Судовим наказом Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.06.2021 у справі № 490/2313/21 було стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 29 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 своєчасно сплачує визначений судом розмір аліментів на утримання свого сина, заборгованості зі сплати аліментів немає, аліменти сплачуються у розмірі близько 10 000 грн на місяць - що визнається відповдіачемв повному обсязі.

Згідно висновку органу опіки та піклування, наданого в даній справі, позивачам визначено наступний спосіб участі у вихованні ОСОБА_8 , 2014 року :

- спілкування батька ОСОБА_1 , дідуся ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_2 особисто засобами телефонного, поштового, електронного, в режимі он-лайн з використанням програмних забезпечень ;

- побачень та спілкування батька , дідуся та бабусі з дитиною у перший та третій тиждень кожного місяця з 18:00 год. п`ятниці до 17:00 год. неділі поза межами місця постійного проживання (перебування) дитини з матір`ю ОСОБА_3 та без її присутності з можливістю ночівлі дитини за місцем фактичного проживання (перебування) батька або дідуся з бабусею та за бажанням дитини з урахуванням зайнятості дитини в школі, позаурочних занять та гуртків. Дозволити батькові самостійно відвозити дитину на додаткові заняття , коли дитина знаходиться у нього;

- перебування та проживання дитини у період літніх канікул (у період з 01 червня по 31 серпня) протягом 15-20 днів за період канікулз можливістю збільшення терміну перебування разом з батьком ОСОБА_1 , поза межами місця постійного проживання дитини з матір`ю та без її присутності з можливістю ночівлі дитини за місцем фактичного проживання (перебування) батька з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів тощо, а також виїзду за межі Миколаївської області на відпочинок на території України;

- спільного святкування дитиною з батьком , дідусем та бабусею дня народження батька ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ),дня народження дідуся ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) і дня народження бабусі ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) щороку поза межами місця постійного проживання дитини з матір`ю та без її присутності з можливістю ночівлі дитини за місцем фактичного проживання (перебування) батька або дідуся з бабусею - за бажанням дитини;

- надати можливість батьку ОСОБА_1 або дідусю ОСОБА_2 за попередньою згодою матері та узгодження часу перебування дитини самостійно забирати дитину з місця постійного проживання (перебування) дитини з матір`ю для забезпечення спілкування та участі у вихованні дитини, а також доставляти дитину назад до її постійного місця проживання з матір`ю.

Матеріалами справи підтверджується , що позивачі мають постійне місце проживання у власному п`ятикімнатному приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, має позитивну службову характеристику, він та його батько позивач ОСОБА_2 мають посвідчення водія, позивачка ОСОБА_2 має педагоічну освіту.

Відповідно дост. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятоюстатті 157 цього Кодексу.

Згідност. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 2ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно ч. 3ст. 157 Сімейного кодексу України, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч. 2ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України).

Главою 21 СК України визначено особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів.

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Частиною 1 ст. 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).

Конструкція ст. 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті.

Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ бабусі, дідуся до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1ст.81 ЦПК України).

Вимога позивачів про зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди їм у вихованні та спілкуванні з дитиною не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження даних обставин.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25.03.2024 у справі № 742/1716/23 вважає, що відмова у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (у випадку не встановлення таких перешкод) не є підставою для відмови судом у визначенні способів і порядку участі батька, баби та діда у вихованні дитини. Інше призводило б до формальних перешкод у реалізації дідом і бабою прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України, а також могло б призвести до порушення гарантій, передбачених статтею 8 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Не встановлено судом і обставин, які перешкодили б нормальному розвиткові дитини, чи могли б загрожувати її життю і здоров`ю,спілкуванням з позивачами.

Враховуючи те, що позивачі бажають приймати участь у вихованні дитини і спілкуванні з нею в спосіб, зазначений у позовній заяві, що відповідає забезпеченню інтересів самої дитини, спілкування ОСОБА_4 , 2014 року, з батьком, дідусем та бабусею жодним чином не може зашкодити його інтересам, жодних перешкод з огляду на інтереси самої дитини у такому спілкуванні судом не встановлено - то в даній частині позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

Так, суд походлжується з доводами обох сторін про необхідність врахування висновку органу опіки та піклування щодо обсягу та порядку спілкування позивачів з дитиною в тому числі і щодо ночівлі дитини у батьковому будинку, - оскільки суду не надано доказів можливого негативного впливу на психоемоційний стан дитини, спілкуванням без присутності відповідачки.

На підставі ч. 6 ст. 19 СК України суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, так, як він є обґрунтованим і не суперечить інтересам дитини, достатньо врегульовує час спілкування з нею . Такий порядок та час спілкування позивачів з дитиною відповідає її інтересам, дозволить не втрачати психологічний контакт дитини з батьком та бабою і дідом, і не порушить звичайних для неї умов життя та розпорядку дня.

У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/9828/17 (провадження № 61-1252св19) зазначено, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків (постанова Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі № 127/6439/19).

При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Батьки чиінші особи,з якимипроживає дитина,не маютьправа перешкоджатиу здійсненнібабою,дідом,прабабою,прадідом своїхправ щодовиховання внуків,правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі«Johansen v. Norway»від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі«Kruskic v. Croatia»від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі«Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).

Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» (заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15, провадження № 61-14491сво20.

Суд також вважає обґрунтованою та такою, що відповідає інтересам дитини, вимогу про забезпечення спільного відпочинку батька із сином протягом 15-20 днів під час літніх канікул, але за умови бажання самого ОСОБА_6 - таке не суперечитиме його інтересам та інтересам дитини, не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини і буде відповідати обсягу обов`язків та прав батька щодо дитини.

При цьому суд вважає за необхідне обумовити, що спільні зустрічі батька із сином у дні та години можливо змінювати за погодженням із відповідачкою та з урахуванням бажання дитини, що максимально враховує інтереси дитини та не зовсім налагоджені стосунки сторін у справі.

При цьому суд звертає увагу на те, що у справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994).

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (аналогічної позиції дотримується Консультативна рада європейських суддів щодо якості судових рішень у своєму Висновку № 11 [2008]). Таким чином, суди не повинні ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі, але не зобов`язані надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судові витрати сплачені при подачі позову, про їх розподіл позивачами не заявлено.

На підставі ст.ст. 7, 141, 150, 153, 155, 159 СК України, керуючись ст.ст. 141, 263- 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Костянтинівська сільська рада про усунення перешкод і визначення способу спілкування та виховання дитини -задоволити частково.

Визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 , дідуся ОСОБА_2 , бабусі ОСОБА_2 вихованні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною :

- спілкування батька ОСОБА_1 , дідуся ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_2 особисто засобами телефонного, електронного, в режимі он-лайн з використанням програмних забезпечень ;

- побачень та спілкування батька , дідуся та бабусі з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у перший та третій тиждень кожного місяця з 18:00 год. п`ятниці до 17:00 год. неділі поза межами місця постійного проживання (перебування) дитини з матір`ю ОСОБА_3 та без її присутності з можливістю ночівлі дитини за місцем фактичного проживання (перебування) батька або дідуся з бабусею та за бажанням дитини з урахуванням зайнятості дитини в школі, позаурочних занять та гуртків. Дозволити батькові самостійно відвозити дитину на додаткові заняття , коли дитина знаходиться у нього;

- перебування та проживання дитини у період літніх канікул (у період з 01 червня по 31 серпня) протягом 15-20 днів за період канікул з можливістю збільшення терміну перебування разом з батьком ОСОБА_1 , поза межами місця постійного проживання дитини з матір`ю та без її присутності з можливістю ночівлі дитини за місцем фактичного проживання (перебування) батька з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів тощо, а також виїзду за межі Миколаївської області на відпочинок на території України - за бажанням дитини ;

- спільного святкування дитиною з батьком , дідусем та бабусею дня народження батька ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ),дня народження дідуся ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) і дня народження бабусі ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) щороку поза межами місця постійного проживання дитини з матір`ю та без її присутності з можливістю ночівлі дитини за місцем фактичного проживання (перебування) батька або дідуся з бабусею - за бажанням дитини;

- надати можливість батьку ОСОБА_1 або дідусю ОСОБА_2 за попередньою згодою матері та узгодження часу перебування дитини самостійно забирати дитину з місця постійного проживання (перебування) дитини з матір`ю для забезпечення спілкування та участі у вихованні дитини, а також доставляти дитину назад до її постійного місця проживання з матір`ю.

Надати сторонам можливість зміни способу участі у вихованні батьком, бабусею та дідусем дитини ОСОБА_4 , в тому числі часу та місця побачень - за взаємною згодою та врахуванням інтересів дитини.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.А. Гуденко