РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/869/25

Провадження № 2/293/533/2025

14 жовтня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Черняхів цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

І. СУТЬ ПОЗОВУ

28.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» звернулось до суду з позовною заявою, за змістом якої просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №7119513 від 24.03.2023 в розмірі 24150,00 грн. та витрати, пов`язані з розглядом справи.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 23.02.2023 направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір позики №7119513 після заповнення останнім відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в мережі Інтернет.

24.02.2023 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання договору №7119513, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор mAXn72NIxK, який відповідачем введено/відправлено.

За умовами укладеного кредитного договору від 24.02.2023 позикодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 7000,00грн. на строк 15 днів шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

25.09.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Росвен інвест Україна» (в подальшому змінено назву на ТОВ «Свеа Фінанс») укладено договір факторингу № 01.02-55/23, у відповідності до умов якого ТОВ «Росвен інвест Україна» зобов`язався передати (сплатити) ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» суму фінансування, а ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язався відступити ТОВ «Росвен інвест Україна» права вимоги за кредитними договорами.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №01.02-55/23 ТОВ «Росвен інвест Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 24150,00грн, з яких: 7000,00грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 17150,00грн. - сума заборгованості за відсотками.

Позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_1 порушив умови договору позики №7119513 та станом на дату складання позовної заяви не сплатив заборгованість за договором позики в сумі 24150,00грн.

Зважаючи на вищенаведене, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 28.07.2025 справа передана на розгляд судді Збаражському О.М.

На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, 07.08.2025 Черняхівською селищною радою надано відомості про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1

21.08.2025 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської відкрито провадження у справі №293/869/25. Розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи по суті призначений на 15.09.2025.

19.08.2025 позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, а саме відмовився від вимог про стягнення витрат понесених на правничу допомогу у розмірі 10000,00грн.

Ухвалою від 15.09.2025, що у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, суд відклав судове засідання на 14.10.2025.

14.10.2025 позивач свого представника в судове засідання не направив, про розгляд справи повідомлявся встановленим порядком. В прохальній частині позовної заяви представник позивача ОСОБА_2 просив розглядати справу без участі представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 повторно не прибув в судове засідання, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався, про розгляд справи повідомлявся встановленим порядком (а.с.75-76,79-80).

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №921/6/18, у разі, якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

У постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Крім того, відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України, що було оприлюднено 15.09.2025.

Враховуючи норми ст. 128 ЦПК України, суд рахує, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 14.10.2025 суд склав вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

24.02.2023 ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклали договір позики, шляхом обміну електронними повідомленнями. Договір підписаний у порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 27 договору, Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за допомогою веб- сайту та мобільного додатку «Click Credit є невід`ємною частиною договору (а.с.10-13,16-26).

За умовами укладеного кредитного договору від 24.02.2023 позикодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 7000,00грн. на строк 15 днів шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Згідно умов договору процентна ставка за перший день користування позикою (фіксована) встановлена у розмірі 14,86%; базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (фіксована) встановлена у розмірі становить 2,50%; орієнтовна реальна річна процента ставка складає 2899,03%; орієнтована загальна вартість кредиту становить 8050,00грн.

25.09.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Росвен інвест Україна» укладено договір факторингу № 01.02-55/23, у відповідності до умов якого ТОВ «Росвен інвест Україна» зобов`язався передати (сплатити) ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» суму фінансування, а ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язався відступити ТОВ «Росвен інвест Україна» права вимоги за кредитними договорами (а.с. 31-34).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01.02-55/23 ТОВ «Росвен інвест Україна» сформованого позивачем, ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 24150,00грн, з яких: 7000,00грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 17150,00грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.38).

За розрахунком позивача заборгованість ОСОБА_1 за договором позики №7119513 від 24.03.2023 станом на дату складання позовної заяви складає 24150,00грн, з яких: 7000,00грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 17150,00грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.27-28).

ІV. ЦИВІЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО УКРАЇНИ та ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно зі статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У відповідності до абз. 2 частини 2 статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України "Про електронну комерцію" (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Така пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина 5 статті 11 Закону).

Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частини 8 статті 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет магазину) вказує особа, яка створила замовлення.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12.01.2021 в справі № 524/5556/19.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 07.10.2020 в справі № 127/33824/19 зазначив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Сукупний аналіз наведених положень закону вказує на те, що ОСОБА_1 в електронній формі уклав та підписав договір позики №7119513 від 24.02.2023.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності укладеного договору, такий не визнаний недійсним, доказів того, що наведені умови договору, їх форма і порядок укладення суперечать волевиявленню позичальника, було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними.

25.09.2023 відбулась заміна кредитора, до позивача ТОВ «Свеа Фінанс» перейшли права грошової вимоги до боржників ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».

Суд приймає до уваги те, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".

Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження передачі права грошової вимоги за договором позики №7119513 від 24.02.2023 до відповідача ОСОБА_1 .

Так, наданий позивачем витяг з реєстру боржників, сформований позивачем ТОВ «Свеа Фінанс», де містяться дані про передачу права грошової вимоги саме до відповідача ОСОБА_1 , не підписаний сторонами договору факторингу: ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Росвен інвест Україна», відтак, суд не може розцінювати такий доказ як належний доказ того, що саме у такому вигляді були укладені та погоджені реєстри боржників до договору факторингу №01.02-55/23.

Окрім того, такий витяг не містять будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості ОСОБА_1 , яку відступив первісний кредитор.

Пред`являючи позов про стягнення кредитної заборгованості, кредитор (або його правонаступник) зобов`язаний надати належні та допустимі докази на підтвердження факту видачі кредитних коштів та невиконання позичальником передбаченого договором обов`язку з їх повернення.

За змістом частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В силу частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 в справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

За загальним правилом, належними та допустимими доказами на підтвердження обставини видачі кредитних коштів позичальнику є первинні бухгалтерські документи про видачу готівки або перерахування коштів.

В постановах від 14 березня 2018 року у справі № 654/4006/14-ц (провадження № 61-2247св18), від 30 червня 2020 року в справі № 554/12083/15 (провадження № 61-2049св19) та від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21) суд касаційної інстанції також виходив із того, що виписки із банківських рахунків можуть бути належними і допустимими доказами надання кредитних коштів позичальнику.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 червня 2021 року в справі № 686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" "Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку": підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За умовами договору позики №7119513 від 24.02.2023 кредит надається позичальнику ОСОБА_1 у безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, наданої клієнтом.

Таким чином, з наведеного слідує, що позивач, як кредитор та відповідно особа, яка вимагає повернення кредитних коштів, повинен надати докази перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідача ОСОБА_1 , зокрема, але не виключно, платіжне доручення про здійснення банківського переказу на відповідний рахунок або виписку по рахунку. Проте, таких доказів ТОВ «Свеа Фінанс» до позовної заяви не долучено.

Так, до позовної заяви позивач додав наступні документи: копія договору позики №7119513 від 24.02.2023; копія паспорту споживчого кредиту; правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»; розрахунок заборгованості; довідку від надавача платіжних послуг ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 19.05.2025; документи щодо відступлення права вимоги на користь позивача; перша та остання сторінки реєстру боржників до договору факторингу, витяг з реєстру боржників до договору факторингу, що містить дані про відступлення права грошової вимоги до відповідача; статут ТОВ «Свеа Фінанс», виписка з ЄДР щодо ТОВ «Свеа Фінанс».

Проте, дані докази згідно вищенаведених вимог закону не є первинними бухгалтерськими документами, а відтак не доводять обставин видачі ОСОБА_1 кредитних коштів за укладеним договором позики.

Позивач скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд та не надав до суду належних доказів на підтвердження видачі первісним кредитором відповідачу ОСОБА_1 кредиту у розмірі 7000,00 грн.

Також відповідно до частини 3 статті 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд. У позовній заяві позивач не зазначав таких відомостей.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком, на підтвердження права грошової вимоги позивача до відповідача та щодо визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за договором позики №7119513 від 24.02.2023.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими що не доведені належними доказами, а тому не підлягають задоволенню.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Зважаючи, що за наслідком розгляду справи у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс»

адреса місцезнаходження: 03126, м.Київ, Бульвар Гавела, 6

Відповідач:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

адреса реєстрації:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_1

Повне рішення складено та підписано 20.10.2025.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ