Провадження №2/523/4709/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Березніченко В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» звернувся до суду з позов в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту в розмірі 69 375,0грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09.05.2023р. між ТОВ «ФК Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №12150-05/2023, відповідно до умов якого, Товариство надало ОСОБА_1 . Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «ФК «Інвеструм» надало позичальнику грошові кошти в сумі 15000,0грн., строком на 360 днів шляхом їх перерахування на картку позичальника, зі сплатою базової процентної ставки 2,5% на день, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Умови вищевказаного кредитного договору відповідач не виконував належним чином у зв`язку з чим має заборгованість в розмірі 69 375,0грн. у тому числі: заборгованість за тілом кредиту 15000,00грн., заборгованість за відсотками 54375,0грн., право вимоги щодо якої перейшло до позивача на підставі договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп», та договору факторингу №01.02-79/23 від 29.11.2023 року, укладеного між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині ТОВ «Свеа Фінанс»).

Посилаючись на невиконання умов кредитного договору, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 69375,00грн. та 2422,40грн судового збору.

Ухвалою судді від 23.05.2025р. відкрите провадження у справі з призначенням про розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Від представника відповідача адвоката Красношлик А.О. надійшов відзив на позовні вимоги в яких вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на те, що:

матеріалами справи не підтверджено зарахування грошових коштів від ТОВ «ФК «Інвеструм» у розмірі 15000,00грн. на рахунок ОСОБА_1 ;

нарахування відсотків в розмірі 2,5% в день порушує принцип рівності сторін договору, тому на думку представника, тому вимога про стягнення суми боргу по відмосткам, яка є явно завищеною, не відповідає вимогам п.6 ч.1, ч.3 ст.509 та ст. 627 ЦК України , зокрема засадам справедливості, добросовісності, розумності, є непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправлених додаткових прибутків позивачем;

позивачем не доведений факт відступлення права вимоги від ТОВ «ФК «Інвеструм» на користь ТОВ «Стар Файненс Груп» та від останнього до позивача за кредитним договором від 09.05.2023р.

ТОВ «Свеа Фінанс» у встановлені ухвалою суду про відкриття провадження у справі строки відповіді на відзив суду не надало.

В призначене судове засідання представник ТОВ «Свеа Фінанс» не з`явився. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за їх відсутності.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Від його представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

З огляду на вищевказане, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.

09.05.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 в електронному вигляді укладено договір про надання фінансового кредиту №12150-05/2023, за умовами пунктів 1.1, 1.2, 1.4, 1.4.1, 1.5, 1.6 якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 15000,0грн.на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 360днів. Дата надання кредиту 09.05.2023року. Дата погашення кредиту 02.05.2024року. Процентна ставка за користування кредитом становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.1 цього договору. Клієнт зобов`язується сплачувати проценти кожні 30днів. Детальні терміни(дати)повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі графік платежів),що є додатком №1 до цього договору. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 , протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту, що підтверджується копією вказаного договору.

Додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту №12150-05/2023 визначено графік платежів, підписаний відповідачем електронним підписом.

Також ОСОБА_1 підписано електронним підписом заяву-анкету клієнта на отримання фінансового кредиту в ТОВ «ФК «Інвеструм» в якому зазначені анкетні відомості про себе, у тому числі і номер платіжної картки на яку він просив перерахувати кредитні кошти № НОМЕР_1 .

Крім цього, відповідачем 09.05.2023р. електронним підписом підписано паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію про: основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту; додаткову інформацію; інші важливі правові аспекти.

Виконання ТОВ «ФК «Інвеструм» обов`язку щодо перерахування відповідачу кредитних коштів на платіжку картку, зазначену ОСОБА_1 у підписаних документах, у розмірі 15000 грн. 00 коп. підтверджується листом «Універсальні платіжні рішення» від 18.03.2025 року №2919_31.

03.07.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» було укладено договір факторингу № 3072023, відповідно до умов якого, та на умовах, визначених цим Договором, Клієнт (Первісний кредитор) передав Фактору (Новому кредитору), а Фактор прийняв права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у за кредитними договорами, укладеними між боржниками та Клієнтом.

Відповідно до додатку № 1 (витяг з Реєстру боржників) до указаного договору факторингу, було відступлено у тому числі і заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № №12150-05/2023 від 09.05.2023р.

У подальшому, 29.11.2023 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині ТОВ «Свеа Фінанс») було укладено договір факторингу № 01.02-79/23, відповідно до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» відступило Новому кредитору, а Новий кредитор набув право вимоги за кредитними договорами та сплачує ТОВ «Стар Файненс Груп» за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору, відповідно до умов якого, та на умовах, визначених цим Договором, Клієнт (Первісний кредитор) передав Фактору (Новому кредитору), а Фактор прийняв права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у за кредитними договорами, укладеними між боржниками та Клієнтом.

Відповідно до Додатку 1 (витяг з реєстру боржників) до договору факторингу № 01.02-79/23 від 29.11.2023, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №12150-05/2023 станом на дату відступлення права вимоги складає: 69375,0грн., у тому числі: заборгованість за тілом кредиту 15000,00грн., заборгованість за відсотками 54375,0грн., що підтверджується копіями договорів факторингу, реєстром боржників до договору факторингу та витягами з реєстру боржників.

Рішенням єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» №1 від 25.03.2024 року змінено найменування товариства з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на ТОВ «Свеа Фінанс».

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №12150-05/2023, складеного ТОВ «Свеа Фінанс» станом на дату звернення до суду загальна сума заборгованості склала 69375,0грн., у тому числі: заборгованість за тілом кредиту 15000,00грн., заборгованість за відсотками 54375,0грн.

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З матеріалів справи слідує, що 09.05.2023р. між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №12150-05/2023 шляхом обміну електронними повідомленнями.

Договір про надання фінансового кредиту №12150-05/2023, заява-анкета на отримання фінансового кредиту, додаток № 1 до Договору, паспорт споживача кредиту, містять відомості про те, що такі підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором W8995.

На підтвердження позовних вимог ТОВ «Свеа Фінанс» надало суду копію зазначеного вище договору про надання споживчого кредиту №12150-05/2023 від 09.05.2023р.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Матеріалами справи підтверджено, що нарахування процентів по кредитному договору №12150-05/2023 від 09.05.2023р. проведено позивачем за період з 23.05.2023р. по 07.10.2023р., тобто в межах строку дії кредитного договору, а саме до 02.05.2024р.

Відтак, заперечення з приводу неправильного нарахування процентів є безпідставними, спростовуються наданим розрахунком заборгованості, а також копією кредитного договору, яким були передбачені та погоджені його істотні умови, у тому числі і проценти за користування кредитними коштами.

Згідно норм статті 46 Закону України «Про платіжні послуги»: а) порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами НБУ; б) виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону; в) надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників г) надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією зобов`язаний перевірити в платіжній інструкції відповідність: - номера рахунку отримувача та коду отримувача (коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України/податкового номера або серії (за наявності) та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); або - унікального ідентифікатора отримувача. д) надавач платіжних послуг отримувача зараховує кошти за платіжною операцією на рахунок отримувача лише у разі, якщо зазначена у пункті 1 або 2 цієї частини інформація, яку він перевіряє відповідно до вимог цієї частини, відповідає тій інформації про отримувача, що зберігається у такого надавача платіжних послуг. У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг отримувача має право: 1) зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного отримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення; 2) не уточнювати номер рахунку та/або код отримувача. У такому разі надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення.

Зважаючи на вищенаведені норми Закону про платіжні послуги у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась.

Таким чином, перерахування кредитних коштів відбувалось на картковий рахунок вказаний ОСОБА_1 , як у заяві-анкеті, так і у кредитному договорі.

Відтак, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить.

Оскільки позивач не є банківською установою, то, відповідно, позбавлений можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.

При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за договором № 12150-05/2023 від 09.05.2023р., внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої станом на час переходу право вимоги склав 69375,0грн., у тому числі у тому числі: заборгованість за тілом кредиту 15000,00грн., заборгованість за відсотками 54375,0грн. При цьому, згідно наданого розрахунку заборгованості, відсотки нараховані за період дії кредитного договору, а саме до 02.05.2024р.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_1 уклав електронний кредитний договір, тим самим прийняв на себе зобов`язання по поверненню отриманих грошових коштів, сплати процентів, а випадку їх невиконання сплатити неустойку в порядку та на умовах визначених договором. Доказів погашення тіла кредиту матеріали справи не містять.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цсі5.

Суд констатує, що надані та досліджені судом копій договорів факторингу та реєстрів прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

Отже, з огляду встановленого факту односторонньої відмови від виконання кредитного зобов`язання з боку ОСОБА_1 , відсутності підтвердження факту сплати тіла кредиту та процентів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2422,40грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268, 279, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 69 375,00грн., судовий збір в розмірі 2422,40грн.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» , місцезнаходження: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд.6.

Відповідач: ОСОБА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення суду складено 20 жовтня 2025р.

Суддя