справа № 489/4407/25 провадження №2/489/2467/25
РІШЕННЯ

Іменем України

16 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк», Банк) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних та інфляційний втрат

встановив:

03.06.2025 АТ «Сенс Банк» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором №SME0000651 від 28.04.2007, розраховану на підставі частини другої статті 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду, яка станом на 23.02.2022 становить 61138,24 грн. та складається із 12670,25 грн. трьох процентів річних та 48467,99 грн. інфляційних втрат, а також понесені судові витрати.

Як на підставу позовних вимог вказано, що 28.04.2007 між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», яким 19.08.2009 було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк»), та ОСОБА_1 , укладено договір кредиту № SME0000651.

Відповідно до умов кредитного договору позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання були надані грошові кошти в сумі 20 000,00 дол.США.

Відповідно до договору, відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту.

12.08.2022 Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «АльфаБанк» прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту АТ «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції.

30.11.2022 вказані зміни внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

Через неналежне виконання відповідачем взятих утворилася заборгованість перед кредитором, через що Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 12.05.2011 у справі № 2-486/11 на користь АТ «Альфа-Банк» було стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № SME0000651 від 28.04.2007 в розмірі 85215,41 грн.

На підставі виконавчого листа, виданого Центральним районним судом міста Миколаєва 17.10.2011, відкрито виконавче провадження № 66684600.

В результаті не виконання рішення суду та умов договору у відповідача виникла заборгованість, яка розрахована на підставі частини другої статті 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду. Станом на 23.02.2022 вказана заборгованість становить 61138,24 грн. та складається із 12670,25 грн. суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість та 48467,99 грн. суми заборгованості за інфляційними втратами.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові від 08.11.2019 №127/15672/16-ц де зазначено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

На забезпечення умов виконання кредитного договору № SME0000651 від 28.04.2007 з ОСОБА_2 був укладений договір поруки № SME0000651/1 від 28.04.2007.

На забезпечення умов виконання кредитного договору № SME0000651 від 28.04.2007 з ОСОБА_3 був укладений договір поруки № SME0000651/2 від 28.04.2007.

Відповідно до умов договорів поруки, поручитель поручається за виконання боржником умов кредитного договору власними коштами.

Відповідно до умов договорів поруки, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором поручитель разом з позичальником солідарно відповідає перед позивачем у повному обсязі зобов`язань, передбачених кредитним договором.

Тому, у зв`язку з невиконанням боржником свого обов`язку по сплаті кредиту, у кредитора виникло право задовольнити свої вимоги також і за рахунок поручителів.

Посилаючись на наведені обставини позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку інфляційні втрати та три проценти річних, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України за період з 12.03.2017 по 23.02.2022.

18.09.2025 до суду найшов відзив на позов в якому відповідачі просять відмовити АТ «Сенс Банк» в задоволенні позовних вимог.

У відзиві вказано, що позивач посилаючись на своє право про стягнення грошових нарахувань, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України вніс до позовної заяви завідомо неправдиві відомості, а саме:

- зміст статті 625 ЦК України не передбачає, що Банк як кредитор має право стягнути з відповідачів заборгованість за невиконання рішення суду;

- статтею 431 ЦК України «Звернення судових рішень до виконання» не встановлено відповідальності за невиконання боржником рішення суду за кредитним договором, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, посилання позивача на постанови Верховного Суду є нікчемними, так як вимоги статті 10 ЦПК України не передбачають, що суд вирішує справи за постановами Верховного Суду; тому, що відповідно до вимог статті 417 ЦПК України а) вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої інстанції та апеляційної інстанції тільки під час судового розгляду справи, б) постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Позивач умисно проігнорував Закон України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» де значено, що у період воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України…; не зазначено про відповідальність за невиконання рішення суду за кредитним договором, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України.

Таким чином, на думку відповідачів, суд може застосувати вимоги частини другої статті 6, статей 42, 129 Конституції України та відмовити Банку в задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість.

07.10.2025 від відповідачів надійшли заперечення проти доводів представника АС «Сенс Банк» в яких вони вказали, що заборгованість за кредитним договором вже встановлена рішенням суду, а тому така заборгованість не може бути переглянута інакше ніж в апеляційному або касаційному порядку; загальна позовна давність установлюється у три роки, а тому Банк може стягнути заборгованість тільки за період з 03.06.2022 по 03.06.2025; разом з тим за вимогами Закону України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» Банк не може стягнути заборгованість за кредитним договором за період з 03.06.2022 по 03.06.2025.

У такому разі, на думку відповідачів, суд може у відповідності до вимог частини третьої статті 267 ЦК України застосувати позовну давність за заявою відповідачів та відмовити Банку у позові.

Також, враховуючи, що стаття 625 ЦК України не містить положень, що Банк як кредитор має право стягнути із відповідача за невиконання рішення суду три проценти річних; відповідальність за невиконання рішення суду не є відповідальністю за порушення грошового зобов`язання; стаття 431 ЦПК України не встановлює способу виконання рішення шляхом застосування вимог частини другої статті 625 ЦК України; те, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції; те, що примусове виконання рішень здійснюється на підставі Закону України «Про виконавче провадження». У такому разі, на думку відповідачів, суд у відповідності до вимог пункту 2 частини другої статті 200 ЦПК України може закрити провадження у справі у зв`язку із необґрунтованістю позову.

Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 05.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Ухвало суду від 20.08.2025, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 21.08.2025, (суддя Рум`янцева Н.О.) відмовлено відповідачу ОСОБА_1 у відводі головуючого судді Коваленка І.В.

Ухвалою суду від 01.09.2025 продовжено строк розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, з урахуванням строку, необхідного для надання відповідачами відзиву на позов.

Ухвалою суду від 17.09.2025 (суддя Кокорєв В.В.) відмовлено відповідачу ОСОБА_2 у відводі головуючого судді Коваленка І.В.

Ухвалою суду від 10.10.2025 (суддя Микульшина Г.А.) відмовлено відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у відводі головуючого судді Коваленка І.В.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, зокрема поданими відповідачами відзивом на позов, запереченнями проти доводів представника Банку, заявами про відвід судді та заявами відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про ознайомлення з матеріалами справи..

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 28.04.20007 між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК», правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», був укладений кредитний договір №SME0000651, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 20000,00 доларів США строком користування на 36 календарних місяців, тобто, до 22.04.2010, зі сплатою 19% річних за користування кредитом, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит, належно виконувати усі умови, необхідні для отримання кредиту, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, що передбачені цим договором.

В подальшому, між цими ж сторонами кредитного договору були укладені додаткові угоди, якими раніше встановлений кінцевий строк повернення кредиту не змінювався.

Зобов`язання позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором забезпеченні договорами поруки №SME0000651/1 та №SME0000651/2, з додатковими угодами, які укладені між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 12.05.2011 у справі № 2-486/11 позов АТ «Альфа-Банк» задоволено частково та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № SМЕ0000651 від 28.04.2007 в сумі 85215,41 грн., яка складається із: заборгованості за основним та простроченим кредитом 52704, 13 грн., заборгованість по процентам 2511, 28 грн. та пені 30000,00 грн.

12.08.2022 Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «АльфаБанк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту АТ «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції та 30.11.2022 внесені відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виконавче провадження № 66684600 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 17.10.2011 Центральним районним судом міста Миколаєва відносно боржника ОСОБА_3 прийнято до виконання постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. від 04.04.2025.

Таким чином предметом позову є стягнення в солідарному порядку з відповідачів трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі частини другої статті 625 ЦК України, у зв`язку із невиконання грошових зобов`язань, встановлених рішенням суду.

Згідно розрахунку позивача нарахування платежів, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, за невиконання відповідачами грошових зобов`язань за рішенням суду здійснено за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 та їх розмір складає 85215,41 грн., з яких три проценти річних - 12670,25 грн., інфляційні втрати - 48467,99 грн.

Правове обґрунтування та мотиви суду.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Слід зазначити, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Відповідно до змісту статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зроблено висновок про те, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд враховує, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладено у пунктах 42, 52 постанови від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження 14-67цс20) закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє а ні кредитного договору, а ні відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Таким чином, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором кредиту солідарно як з боржника так і з поручителів, яке не виконане останніми, не звільняє їх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

Вказана правова норма не містить застережень щодо неможливості солідарної відповідальності боржників за порушення грошового зобов`язання.

Крім того, у зв`язку з постановленням судового рішення про стягнення заборгованості з поручителя - останній набуває статусу боржника, а тому право кредитора на звернення до суду із позовом про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат за період прострочення виконання рішення суду виникає як до боржника, так і до поручителя.

Судом встановлено, що рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 12.05.2011 підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед Банком за кредитним договором у розмірі 85215,41 грн. та його порушення, яке виникло на підставі такого договору.

Даних про добровільне або примусове виконання відповідачами рішення матеріали справи не містять.

Внаслідок невиконання боржником та поручителями грошового зобов`язання згідно рішення суду у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).

Такого ж висновку дотримується і Верховний Суд в постанові від 24.07.2025 у справі № 161/5405/24 (провадження № 61-2772св25).

Таким чином, звернення позивача до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів нарахувань, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, у зв`язку із невиконанням рішення є правомірним.

Доводи відповідачів про те, що положення статті 625 ЦК України не передбачають нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат на заборгованість присуджену рішенням суду, яка не погашена, ґрунтуються на помилковому тлумаченні наведеної норми та не відповідають усталенні практиці Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

Безпідставними є доводи відповідачів і про неможливості застосування судом правових висновків суду касаційної інстанції, оскільки відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду та інші доводи, викладені у відзиві та запереченнях з посиланням на норми закону, через їх помилкове тлумачення.

Щодо заяви про застосування позовної давності, суд звертає увагу на таке.

У постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 (провадження 12-19гс20) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку:

«79. Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

80. Як указала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

81. Таким чином, з огляду на вищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

82. Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.

83. За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.

84. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.

85. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

86. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

87. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

88. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.

89. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).

90. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

91. Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

92. Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

93. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

94. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХнабрав чинності 30 січня 2024 року.

95. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.

96. Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.».

Згідно розрахунку, позивач просить стягнути три проценти річних та інфляційні втрати за період з 12.03.2017 по 23.02.2022.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище та заяви відповідачів про застосування позовної давності, суд вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності до вимог з 12.03.2017 по 01.04.2023 (включно).

У зв`язку із цим, та враховуючи те, що грошові зобов`язання відповідачів рішенням суду визначені у національній валюті, на користь позивача з відповідачів за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 (кінцевий строк, який визначено позивачем) підлягають стягненню три проценти річних в розмірі 12530,16 грн. (85215,41 х 3% / 365х 1789) та 46934,11 грн. інфляційних втрат, всього 59464,27 грн.

За такого, враховуючи пропуск позивачам позовної давності щодо частини заборгованості, позов підлягає частковому задоволенню у зазначеному судом розмірі.

Щодо заяв відповідачів про залишення позову без розгляду, повернення позовної заяви та закриття провадження у справі, підстав для цього судом не встановлено, так як позов подано з додержанням вимог процесуального законодавства та відсутністю підстав для закриття провадження.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене та оцінивши наявні в справі докази, якими підтверджено порушення грошових зобов`язань відповідачів присуджених рішенням суду, з урахуванням позовної давності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню пропорційно задоволеному позову судовий збір в розмірі 2356,02 грн. (2422,40 х 97,26%).

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 12530,16 грн. трьох процентів річних та 46934,11 грн. інфляційних втрат, всього 59464,27 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста шістдесят чотири гривні 27 коп.) за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від12.05.2011 у справі № 2-486/11.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 12530,16 грн. трьох процентів річних та 46934,11 грн. інфляційних втрат, всього 59464,27 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста шістдесят чотири гривні 27 коп.) за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від12.05.2011 у справі № 2-486/11.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір в сумі 2356,02 грн., з кожного по 785,34 грн. (сімсот вісімдесят п`ять гривень 34 коп.).

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Акціонерне товариство «Сенс Банк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100;

відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 16.10.2025.

Суддя І.В.Коваленко