Справа №461/4455/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Мисько Х.М.,

за участю секретаря судового засідання Козака Ю.Р.,

представника позивача Остапіва Р.Ю.,

представника відповідача ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки і піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки і піклування Галицької районної адміністрації ЛМР, в якому просить визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 .

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 23.07.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був укладений шлюб, зареєстрований Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. У шлюбі народилось двоє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05.12.2024 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначає, що тривалий час після розірвання шлюбу діти проживають з нею та вона несе відповідальність за їх виховання, навчання, харчування, лікування. Разом з тим, з відповідачем ОСОБА_3 у неї виникають постійні конфліктні ситуації, які супроводжуюються неодноразовим викликом працівників поліції, що негативно впливає на розвиток та психологічний стан дітей. У зв`зяку із чим позивач вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 .

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12.06.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Зобов`язано Орган опіки і піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради надати на адресу суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.

07.07.2025 року представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки і піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради скеровано на адресу суду листа №260001-вих-90817 від 23.06.2025 року, відповідно до якого 20.06.2025 року працівниками відділу «Служба у справах дітей» Галицького району здійснено візит за адресою: АДРЕСА_1 . Під час візиту з`ясовано, що ОСОБА_1 разом з дітьми за вказаною адресою не проживають. Зі слів ОСОБА_8 , батька дітей, його колишня дружина та доньки проживають за кордоном. Враховуючи наведене, Галицька районна адміністрація, як орган опіки і піклування, не може надати висновок щодо розв`язання спору, оскільки такий висновок видається за фактичним місцем проживання дітей, а малолітні проживають поза межами Галицького району м. Львова.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22.09.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Остапів Р.Ю. в судовому засіданні вимоги позову підтримав повністю, просив такий задовольнити. Додатково зазначив, що на даний час ОСОБА_1 з малолітньою ОСОБА_9 проживає у Голандії.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача адвокат Дегтяренко О.О. в судовому засіданні вимоги позову визнали повністю. Крім того, відкликали клопотання про допит малолітньої ОСОБА_4 , подане 10.09.2025 року та просили таке залишити без розгляду.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу;

За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки і піклування Галицької районної адміністрації ЛМР Чура Л.С. у судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи зав її відсутності та просила врахувати відомості наведені у листі №260001-вих-90817 від 23.06.2025 року.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі обставини.

Суд зобов`язаний керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що 23.07.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був укладений шлюб, зареєстрований Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції.

У даному шлюбі народилось двоє дітей:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківскьим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЛМУЮ, актовий запис №98.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом лержавної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №186.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05.12.2024 року, розірвано шлюб, зареєстрований 23 липня 2014 року Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції між ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 462.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до характеристики Початкової школи №4 від 02.12.2024 року №02-07/208, учениці 3 класу ОСОБА_13 , 2016 року народження, товариська, має друзів серед однокласників, не конфліктує з дітьми. ОСОБА_14 має охайний вигляд, забезпечена усім шкільним приладдям, які необхідні для навчання в школі. Мати ОСОБА_15 , бере активну участь у житі класу, допомагає в організації позашкільних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсі, організовує правильне проведення вільгого часу, контролює поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну. Батько ОСОБА_3 жодного разу не цікавився у класного керівника навчанням доньки. Впродовж 1 та 2 класів часто забирав доньку зі школи. На батьківських зборах був лише один раз у першому класі, також двічі відвідував позашкільні виховні заходи.

Згідно із заявою керівника ГО «Музика. Танці. Кіно» Карпи - Рипновської Ю. від 17.04.2025 року, ОСОБА_16 , та ОСОБА_9 з 15.01.2023 - 17.12.2024 року відвідували заняття з вокалу та хореографії. На заняття дітей приводила мама ОСОБА_1 та займалась всіма організаційними питаннями. На концертах була присутня лише мама, батько такі ніколи не відвідував.

Відповідно до заяви тренера «Tennis Club VRO and Ten» Куропал К.Л. , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відвідували заняття з 20.05.2024 року по 15.12.2024 року. На тренування дітей приводила мама ОСОБА_1 , яка займалась всіма організаційними питаннями. Батько ніколи не приводив дітей.

З висновку психолога Ігнатенка Ю.В. від 05,07,08.04.2025 року вбачається, що обидві дитини мають високий рівень емоційної прив`язаності до матері, яка є центральною фігурою та виступає джерелом стабільності, турботи та безпеки. Складні стосунки між батьками, зокрема прояви жорстокості батька по відношенню до матері, непокоять дітей та залишають негативні відбитки у їх свідомості, що може призвести до негативних наслідків. Фігура батька видається, як певне джерело небезпеки. У спогадах про батька простежується наявність травматичного досвіду. Діти уразливі до контактів із батьком. Передача дітей під опіку батька може потенційно становити загрозу психоемоційному стану дітей. У старшої дитини ( ОСОБА_19 ) в анамнезі фіксуються реактивні симптоми травматизації (істеричність, порушення сну, потайне поїдання солодкого), що послаблюються в безпечному середовищі. Ознаки адаптації до нового середовища, після переїзду до Голландії - позитивні.

Відповідно до акту обстеження умов проживання проведеного головним спеціалістом відділу «Служба у справах дітей» Галицького району управління «СуСД» ДГП ЛМР Нанівською М.М. та провідним спеціалістом - юрисконсультом відділу Когутом Р.Р. від 04.09.2025 року квартири за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_20 проживає в окремій кімнаті, де має окреме місце для сну, для відпочинку та навчання. Одяг та взуття зберігають в гардеробній кімнаті. Для виховання та розвитку дитини створено належні умови.

З довідки Львівського обласного медичного центру превенції та терапії узалежнень «ЛОМЦ та ТУ» №897 від 29.07.2025 року вбачається, що ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на наркологічному обліку в медичному центрі не перебуває.

Відповідно до довідки КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» №777 від 29.07.2025 року, ОСОБА_21 , 1980 р.н., за медичною допомогою в диспансер не звертався.

Відповідно до статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч.2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон), сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону).

Частинами четвертою - шостою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Разом з тим, з листа Органу опіки і піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради скеровано №260001-вих-90817 від 23.06.2025 року вбачається, що 20.06.2025 року працівниками відділу «Служба у справах дітей» Галицького району здійснено візит за адресою: АДРЕСА_1 . Під час візиту з`ясовано, що ОСОБА_1 разом з дітьми за вказаною адресою не проживають. Зі слів ОСОБА_8 , батька дітей, його колишня дружина та доньки проживають за кордоном. Враховуючи наведене, Галицька районна адміністрація, як орган опіки і піклування, не може надати висновок щодо розв`язання спору, оскільки такий висновок видається за фактичним місцем проживання дітей, а малолітні проживають поза межами Галицького району м. Львова.

Відповідно до Постанови ОП КЦС ВС від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19, факт проживання дитини за кордоном (незалежно від того чи вивезена дитина за кордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання чи після) не впливає на вирішення судами України спору про визначення місця її проживання. Повернення дитини в Україну не є передумовою для вирішення спору між батьками про визначення місця проживання такої дитини. Проживання дитини за кордоном не є самостійною підставою для відмови у позові про визначення місця проживання такої дитини разом з одним з батьків в Україні.

Суд зазначає, що міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).

Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію, необхідно проводити з нею бесіду, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення її інтересів та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що "під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини".

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

З огляду на наведене, зважаючи на те, що малолітні діти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 , яка ними опікується, приділяє увагу їх розвитку та вихованню, підстав, які б перешкоджали проживанню дітей з матір`ю, судом не виявлено, відтак, суд вважає, що визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю, яка піклується про них, відповідатиме найкращим інтересам дітей.

В контексті забезпечення права дітей на спілкування із батьком, а також права батька на виховання своїх дітей, суд зауважує, що ОСОБА_21 безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку своїх дітей, має право та обов`язок піклуватися про їхнє здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким діти будуть проживати. Визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю не повинно негативно впливати на їх взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків. Указане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/22963/21 (провадження № 61-12563св22).

Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з ОСОБА_22 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір за подачу позовної заяви до суду у розмірі 1211,20 грн.

Кеpуючись статтями 150-152, 160, 161 Сімейного кодексу України, статтями 5, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки і піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дітей - задовольнити

Визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1211,20 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20.10.2025 року.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Відповідач:

ОСОБА_21 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ),

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки і піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (79005, м. Львів, вул. Ф.Ліста, 1, ).

Суддя Мисько Х.М.