Номер провадження: 22-ц/813/2498/25
Справа № 752/8869/19
Головуючий у першій інстанції Кремер І. О.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

позивача ОСОБА_1 в інтересах дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

від органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради не з`явились,

від органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації не з`явились,

переглянувши справу №752/8869/19 за позовом ОСОБА_1 в інтересах дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_5 , за участю органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, органу опіки та піклування Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні неповнорідних брата і сестри, встановлення способу спілкування неповнорідних брата і сестри за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2024 року у складі судді Кремер І.О., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 02 травня 2019 року до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 , вказав, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є неповнорідними братом та сестрою, які мають спільного батька ОСОБА_1 . Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірваний судовим рішенням від 17 травня 2018 року, проживає окремо від дочки ОСОБА_8 , дочка проживає х матір`ю ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 чинить перешкоди у побаченнях брата та сестри, чим фактично перешкоджає їхньому спілкуванню між собою та підтриманню сімейних (родинних) зв`язків.

Позивач ОСОБА_1 просив:

зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у спілкуванні (побаченнях) малолітнього ОСОБА_9 та малолітньої ОСОБА_8 ;

визначити малолітньому ОСОБА_10 наступний спосіб спілкування (побачень) з малолітньою ОСОБА_8 , а саме:

особисті зустрічі (побачення) кожного понеділка з 17:00 годин до 19:00 годин та кожної першої та третьої суботи місяця з 12:00 годин до 15:00 годин, поблизу місця проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , у присутності батька ОСОБА_11 та у присутності ОСОБА_3 (або без її присутності) до досягнення малолітньою ОСОБА_8 десятирічного віку;

визначити наступний порядок виконання рішення суду, а саме:

зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 забезпечувати зустрічі (спілкування) ОСОБА_9 з ОСОБА_8 кожного понеділка з 17:00 годин до 19:00 годин та кожної першої та третьої суботи місяця з 12:00 годин до 15:00 годин, поблизу місця проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.1-10).

За даними відділу та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області ОСОБА_3 була зареєстрована в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області, 19 квітня 2018 року знята з реєстрації в м. Одеса (т.1 а.с.29).

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року справу №752/8869/19 передано до Суворовського районного суду м. Одеси в порядку пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України за територіальною юрисдикцією (підсудністю) (т.1 а.с.30).

Ухвалою Суворовського районного суду мю Одеси від 04 липня 2019 року відкрито провадження у справі №752/8869/19 (т.1 а.с.38-39).

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, зазначивши у відзиві, що у позивача відсутні повноваження на представництво дітей, відсутні перешкоди з її боку для зустрічей дітей, відсутні докази створення нею перешкод, наявністю об`єктивних та суб`єктивних обставин, які унеможливлюють реалізацію зустрічей дітей за участю позивача. Позов містить недостовірні відомості про місце проживання дочки, не містить істотних для вирішення справи фактичних даних про місце проживання та утримання сина позивача та судовий спір про спосіб участі у вихованні дочки та спілкуванні з дочкою. Відсутні відомості про місце проживання сина позивача, який фактично проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_5 в м. Дніпрі. ОСОБА_5 ніколи не зверталася до неї із пропозицією організації зустрічі неповнорідного брата та сестри. На момент звернення позивача до суду із вимогами про зобов`язання її не чинити перешкоди у зустрічах дітей, права малолітнього ОСОБА_9 не були порушені. Позивач, який проживає на відстані 464 км від свого сина, не будучи пов`язаним спільним побутом із своїм сином, в односторонньому порядку не вправі вирішувати питання щодо зустрічей його малолітнього сина із неповнорідною малолітньою сестрою. Після розлучення дочка ОСОБА_12 постійно проживає з нею, знаходиться на її утриманні. Після проживання окремо позивач почав проявляти агресивну поведінку щодо неї, з`ясування стосунків перетворилося у конфлікти із погрозами, дочка почала ховатися від батька, говорити, що він її лякає та відмовлятися від зустрічей з ним, психіка дитини травмована (т.1 а.с.61-66).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2019 року за клопотанням представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 залучено до участі у справі орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (т.1 а.с.165).

03 вересня 2019 року представник ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_1 подав заяву про зміну позовних вимог в частині способу спілкування, який звівся до зміни місця спілкування в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля та без присутності ОСОБА_3 чи будь-яких представників з боку матері малолітньої ОСОБА_12 (т.1 а.с.167-168).

30 жовтня 2019 року представник ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_1 надав відповідь на відзив ОСОБА_3 , за змістом якої вказав, що фактично ОСОБА_3 та дочка проживають в м. Києві, що доводи про насильство з боку ОСОБА_1 не відповідають дійсності. ОСОБА_5 як матір сина ОСОБА_14 надала письмову згоду щодо місця проживання малолітнього ОСОБА_14 з батьком ОСОБА_1 . Мета ОСОБА_3 унеможливити зустрічі ОСОБА_8 з будь-ким зі сторони батька ОСОБА_1 (т.1 а.с.179-182).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (т.2 а.с.8).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено (т.2 а.с.12-14).

Висновок суду мотивовано тим, що позивач не довів факт створення відповідачем перешкод у спілкуванні неповнорідних брата і сестри; що запропонований спосіб спілкування малолітніх брата і сестри не буде задовольняти їх інтереси, тому позов не підлягає задоволенню.

Постановою Одеського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року залишено без змін (т.2 а.с.158-161).

Постановою Верховного суду від 09 лютого 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Одеського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с.225-230).

Висновок суду касаційної інстанції мотивовано тим, що предметом доказування у справі є факт існування перешкод у спілкуванні між неповнорідними братом та сестрою, доведення якого є процесуальним обов`язком позивача, а встановлення цього факту є першочерговим завданням суду у цій справі. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову із двох взаємовиключних підстав.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року справу №752/8869/19 прийнято до провадження після перегляду в касаційній інстанції (т.3 а.с.3).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року за клопотанням представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_15 та за клопотанням ОСОБА_5 як законного представника ОСОБА_9 , 2010 року народження, залучено ОСОБА_5 до участі у справі в якості третьої особи (т.3 а.с.84-85).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 березня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відмову від частини позовних вимог щодо зазначення адреси побачень ОСОБА_9 , якого представляє батько ОСОБА_1 , з малолітньою ОСОБА_8 (т.3 а.с.208).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 березня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки в ухвалі Одеського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року (т.3 а.с.210211).

Постановою Одеського апеляційного суду від 07 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року змінено в його мотивувальній частині викладенням в редакції цієї постанови та залишено без змін в його резолютивній частині (т.3 а.с.213-215).

Постановою Верховного Суду від 05 грудня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року, постанову Одеського апеляційного суду від 07 березня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.4 а.с.56-66).

Висновок суду касаційної інстанції мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не заслухав думку малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з огляду на що дійшов передчасного висновку про недоведеність вимог. Суд першої інстанції, відмовляючи у позові виходив із взаємовиключних підстав. Під час апеляційного перегляду справи позивач подав заяву про відмову від частини позовних вимог, відмовляючи у задоволенні якої суд не перевірив, що саме мав на увазі позивач та не врахував положення статті 206 ЦПК України і право позивача у будь-який момент відмовитися від позову повністю або частково. Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про залучення до участі у справі ОСОБА_5 в якості третьої особи, оскільки рішення може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_5 , яка є матір`ю малолітнього ОСОБА_9 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 січня 2024 року справу №752/8869/19 прийнято до провадження суду після перегляду в касаційній інстанції (т.4 а.с.80-81).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково; зобов`язано ОСОБА_3 отримувати та передавати листи, посилки для ОСОБА_8 , 2015 року народження, від її неповнорідного брата ОСОБА_9 , 2010 року народження, які відправляються засобами поштового звя`зку за допомогою батька ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_3 повідомити ОСОБА_1 телефонний номер ОСОБА_8 , 2015 року народження, для надання малолітньому ОСОБА_10 , 2010 року народження, можливості регулярно спілкуватися із сестрою засобами телефонного зв`язку, а також повідомляти ОСОБА_1 про зміну телефонного номеру дитини ОСОБА_8 , 2015 року народження; в задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовлено (т.4 а.с.161-167).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів (т.4 а.с.183-186).

27 лютого 2024 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_16 , ОСОБА_16 подав заяву про зміну предмета позову (т.4 а.с.188-191).

02 квітня 2024 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_16 , ОСОБА_16 подав заяву про відмову від частини позовних вимог та, з урахуванням висновків Верховного суду, викладених у постанові від 05 грудня 2023 року, віку дітей тощо, просив позов задовольнити з урахуванням відмови від частини позовних вимог та розглянути у наступній редакції:

зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у спілкуванні (побаченнях) малолітнього ОСОБА_9 з малолітньою ОСОБА_8 ;

визначити ОСОБА_10 наступний спосіб спілкування (побачень) з малолітньою ОСОБА_8 , а саме:

особисті зустрічі (побачення) кожного першого та третього вівторка місяця з 17:00 годин до 19:00 годин; кожної першої та третьої суботи місяця з 12:00 годин до 15:00 годин; кожного другого та четвертого понеділка місяця з 17:00 годин до 19:00 годин поблизу місця проживання в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля ОСОБА_8 у присутності батька ОСОБА_1 без присутності ОСОБА_3 та/або інших представників, членів сім`ї дитини зі сторони матері дитини;

визначити наступний порядок виконання рішення суду, а саме:

зобов`язати ОСОБА_3 забезпечувати побачення ОСОБА_10 з малолітньою ОСОБА_8 кожного першого та третього вівторка місяця з 17:00 годин до 19:00 годин; кожної першої та третьої суботи місяця з 12:00 годин до 15:00 годин; кожного другого та четвертого понеділка місяця з 17:00 годин до 19:00 годин поблизу місця проживання в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля (т.5 а.с.56-61).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2024 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про відмову від частини позовних вимог; прийнято відмову від позовних вимог в частині визначення місця побачення брата та сестри за адресою: АДРЕСА_1 , та в частині «до досягнення малолітньою ОСОБА_2 десятирічного віку»; закрито провадження в цій частині вимог (т.5 а.с.44-46).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2024 року (описку виправлено ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2024 року) позов задоволено частково; визначено ОСОБА_10 , 2010 року народження, наступні способи спілкування та зустрічі з неповнорідною малолітньою сестрою ОСОБА_8 , 2015 року народження, встановивши систематичні побачення і можливість вільно з нею спілкуватися кожну четверту неділю місяця з 11:00 годин до 15:00 годин з визначенням місця зустрічі за погодженням сторін у місті Одеса у присутності батька ОСОБА_1 та матері ОСОБА_8 ; при організації побачень врахувати розпорядок для дітей, стан здоров`я, бажання дітей; у задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовлено (т.6 а.с.45-56, 57-58).

Висновок суду мотивовано тим, що перешкоди з боку відповідача ОСОБА_3 у спілкуванні ОСОБА_8 з братом ОСОБА_17 відсутні, так як сама дитина ОСОБА_8 заперечує проти такого спілкування. Доказів на підтвердження створення ОСОБА_3 перешкод у вільному спілкуванні неповнорідних брата та сестри не надано. Поряд з цим, з посиланням на законодавчо закріплене право брата та сестри на спілкування та бажання ОСОБА_9 на спілкування із сестрою, суд встановив дитині ОСОБА_10 способи спілкування та зустрічі з малолітньою ОСОБА_8 у присутності батька ОСОБА_1 та матері сестри ОСОБА_18 . Суд зазначив, що примусові зустрічі дітей не відповідають принципам якнайкращих інтересів дітей, тому такі повинні відбуватися виключно за одночасним бажанням обох дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_12 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_2 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції змінити і ухвалити рішення про:

зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди у спілкуванні (побаченнях) малолітнього ОСОБА_9 з малолітньою ОСОБА_8 ;

визначення ОСОБА_10 наступного способу спілкування (побачень) з малолітньою ОСОБА_8 , а саме:

особисті зустрічі (побачення) кожного першого та третього вівторка місяця з 17:00 годин до 19:00 годин; кожної першої та третьої суботи місяця з 12:00 годин до 15:00 годин; кожного другого та четвертого понеділка місяця з 17:00 годин до 19:00 годин поблизу місця проживання в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля ОСОБА_8 у присутності батька ОСОБА_1 без присутності ОСОБА_3 та/або інших представників, членів сім`ї дитини зі сторони матері дитини;

визначення наступного порядку виконання рішення суду, а саме:

зобов`язання ОСОБА_3 забезпечувати побачення ОСОБА_10 з малолітньою ОСОБА_8 кожного першого та третього вівторка місяця з 17:00 годин до 19:00 годин; кожної першої та третьої суботи місяця з 12:00 годин до 15:00 годин; кожного другого та четвертого понеділка місяця з 17:00 годин до 19:00 годин поблизу місця проживання в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля (т.6 а.с.78-88, уточнення т.6 а.с.97-99).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наступному. Мотиви зменшення зустрічей з одного разу на тиждень до одного разу на місяць є такими, що не забезпечують поновлення прав дітей на спілкування у повній мірі. Безпідставно відмовлено у задоволенні вимоги про усунення перешкод у спілкуванні (побаченнях) ОСОБА_9 з ОСОБА_8 . Відповідно до статті 5 Конвенції про контакт з дітьми контакт між дитиною та особою, що не є її батьками, відбувається з урахуванням найвищих інтересів дитини та може бути встановлено контакт між дитиною та особами, що не є її батьками, але мають сімейні зв`язки з дитиною. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають сімейні зв`язки як брат та сестра. Вказана Конвенція зазначає, що контакт з дітьми це не лише перебування дитини протягом обмеженого періоду разом з особою, чи зустріч з такою особою, але будь-яку форму спілкування між дитиною і особою та надання інформації такій особі про дитину або дитині про таку особу. ОСОБА_3 в суді відмовилась надавати відомості про місце навчання дитини ОСОБА_19 як представнику дитини ОСОБА_14 та дитини ОСОБА_12 , що є прямим підтвердженням перешкод зі сторони відповідача. ОСОБА_3 заборонила органу опіки та піклування надавати ОСОБА_1 інформацію про дитину ОСОБА_12 . Відповідач не надала доказів виконання частини 3 статті 259 СК України сприяння спілкуванню ОСОБА_14 та ОСОБА_12 . Щодо думки дітей. ОСОБА_7 , який набув статус неповнолітньої особи, надав суду письмову заяву, де висловив свою позицію щодо спору, яка судом не врахована. ОСОБА_8 допитана через відеоконференцію, його зауваження щодо опитування «якоїсь дитини» без її ідентифікації та встановлення особи на підставі «якогось документу» проігноровані. Заперечує, що опитування проводилось саме ОСОБА_8 . Дитина, яку опитував суд, давала завідомо неправдиві відомості під час опитування, тобто брехала. Враховуючи факт брехні, який вважає доведеним, невідомої дитини, покази свідчення її під час опитування дитини не можуть братися до уваги. В інтересах дитини є підтримання зв`язків із родиною, забезпечення для неї безпечного, звичного та благополучного середовища для її розвитку. Щодо оцінки думки дитини, яку опитав суд. Незважаючи на те, що практика суду вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, які мають бути наділені належною вагою, не обов`язково є достатніми для подолання інтересів батьків, особливо в тому, що мати постійний контакт з їхніми інтересами з дитиною. Право дитини висловлювати свої власні погляди не повинно тлумачитися як ефективне надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів. Зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може зашкодити її здоров`ю та розвитку. Суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційному стану. ОСОБА_7 , якому виповнилося 14 років, є дитиною, яка має своє бачення щодо контакту з сестрою ОСОБА_12 , таке своє бачення він висловив письмово. ОСОБА_8 має бути допитана в суді апеляційної інстанції для з`ясування її думки щодо зустрічей брата та сестри.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити рішення про відмову у позові (т.6 а.с.107-109).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наступному. Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 як матір малолітньої ОСОБА_8 зазначала, що донька не бажає бачитись з неповнорідним братом та категорично не бажає бачитись з батьком, який супроводжуватиме такі зустрічі, через страх викрадення батьком та наявністю у судах невирішених справ про позбавлення батька батьківських прав та про зустрічі батька з донькою, а тому допускає зустрічі доньки з неповнорідним братом у супроводі матері ОСОБА_20 замість батька ОСОБА_1 . Заперечуючи проти позову матір ОСОБА_20 зазначала, що ОСОБА_1 під час шлюбу з ОСОБА_3 не сприяв спілкуванню неповнорідних брата і сестри, у зв`язку з чим діти бачились лише декілька разів та майже не пам`ятають один одного. ОСОБА_5 вважала, що у даній справі ОСОБА_1 використовує їх спільного сина ОСОБА_14 проти його волі з метою переслідування колишньої дружини ОСОБА_3 ; вважала, що супровід зустрічей між ОСОБА_14 та ОСОБА_12 можливий за участі матерів без участі батька ОСОБА_1 , що дозволить запобігти конфліктів та зберегти душевний спокій обох дітей. Будучи заслуханою у суді ОСОБА_8 пояснила, що не бажає бачитись з батьком та членами його сім`ї, у тому числі з неповнорідним братом, просила залишити її у спокої. За приписами статті 12 Конвенції ООН, статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Відповідно до Європейської конвенції про здійснення прав дітей рішення у справах, що стосуються дитини, приймаються в найкращих інтересах дитини. Суд не надав належної оцінки висловленої думки дитини крізь призму принципу забезпечення найкращих інтересів дитини з позиції доказового значення у вирішенні спору. З`ясувавши, що малолітня ОСОБА_8 не пам`ятає неповнорідного брата та протягом шести років не відчувала потреби у спілкуванні з неповнорідним братом, а також не встановивши порушення прав малолітньої ОСОБА_8 , суд зобов`язав матір ОСОБА_12 та відповідно саму дитину примусово зустрічатися з неповнорідним братом. Встановивши категоричне неприйняття малолітньою ОСОБА_8 свого біологічного батька, а також встановивши, що у провадженні судів залишаються невирішеними справи про позбавлення батька батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_8 (справа №523/10535/21), а також про визначення способу участі батька у спілкуванні з дочкою ОСОБА_12 (справа №752/21544/18), суд визначив порядок зустрічей ОСОБА_8 з неповнорідним братом у супроводі батька. Суд встановив та констатував у рішенні, що малолітня ОСОБА_8 доволі негативно та агресивно відноситься до ОСОБА_1 , але не обґрунтував у рішенні, яким чином таке сприйняття дитиною біологічного батька корелюється із визначеним судом форматом зустрічей дітей у супроводі батька. Проведення зустрічей неповнорідних брата і сестри у супроводі батька, який знаходиться у конфліктних стосунках з матеріями обох дітей та чинить психотравмуючий вплив на малолітню ОСОБА_12 , за наявності можливості проведення таких зустрічей у супроводі матерів обох дітей, які знаходяться у добрих стосунках між собою, у рішенні не мотивовано. Норма статті 259 СК України стосується немайнових прав дитини, реалізація такого права визначається добровільним характером, норма права спрямована на захист прав дітей від перешкод з боку батьків у спілкуванні, а не на примушування дітей до зустрічей проти волі дітей, як помилково вважав суд. Судова практика виходить з того, що вплив на волевиявлення дітей фактично є примушуванням дітей, що може привести до психологічного тиску на дитину та явно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Примушуючи малолітню ОСОБА_8 до реалізації її особистих немайнових прав, суд не дотримався основних завдань судового захисту порушених прав та інтересів. Обидві матері дітей проголосили про відсутність перешкод для зустрічей дітей та готовність супроводжувати такі зустрічі. Під час нового розгляду справи встановлено відсутність порушення прав за захистом яких біологічний батько дітей звернувся до суду, що є самостійною підставою для відмови у позові, який помилково задоволено.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечив щодо змісту на вимог апеляційної скарги представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 (т.6 а.с.134-140).

У письмових поясненнях ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 , зазначивши наступне. ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 з 16 жовтня 2009 року по 22 березня 2014 року, син ОСОБА_21 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час шлюбу ОСОБА_22 виявив себе як конфліктна, егоїстична людина, не здатна іти на компроміс. Після припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства з 2013 року син ОСОБА_21 дев`ять років постійно проживав з нею матір`ю та повністю перебував на її утриманні. Мешкали у м. Дніпро. Для поділу майна подружжя та стягнення аліментів на утримання сина до суду не зверталась. Має іншу сім`ю, у якій є дочка ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Син ОСОБА_21 проживав та виховувався у даній сім`ї разом з неповнорідною сестрою ОСОБА_23 . До грудня 2017 року ОСОБА_1 не цікавився сином ОСОБА_14 , не виявляв бажання спілкуватися з ним, брати участь у його вихованні. Лише з грудня 2017 року почав сплачувати кошти на утримання сина в розмірі 1000,00 грн, сплату коштів припинив 03 липня 2019 року. З 2018 року почав брати сина ОСОБА_14 на відпочином, перешкод у спілкуванні та побаченнях батька та сина не створювала. У червні 2019 року надала згода на реєстрацію місця проживання сина ОСОБА_14 за місцем проживання батька ОСОБА_1 , який переконав її у тому, що реєстрація дитини в будинку убезпечить його від поділу майна з другою дружиною ОСОБА_3 . При цьому фактична зміна місця проживання сина ОСОБА_14 не відбулася, 02 вересня 2022 року нею скасовано нотаріально посвідчену згоду від 04 червня 2019 року на реєстрацію місця проживання сина в с. Гатне. 14 червня 2022 року ОСОБА_1 забрав сина ОСОБА_14 на відпочинок до місця свого проживання в с. Гатне Київської області та потому не повернув сина до м. Дніпро, номер телефону сина заблокував, місцезнаходження сина ОСОБА_14 та його навчання їй не відомо. У липні-серпні 2022 року приїздила за сином у с. Гатне, проте побачити сина та відвезти додому в м. Дніпро не змогла, двері ніхто не відчинив, викликала поліцію. ОСОБА_1 сплановано незаконно змінив місце проживання сина ОСОБА_14 . 25 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду про видачу судового наказу про стягнення з неї ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_14 . Вона звернулася до суду з позовом про відібрання у ОСОБА_24 дитини сина ОСОБА_14 без позбавлення батьківських прав (справа №369/11549/22) та про визначення місця проживання дитини сина ОСОБА_14 (справа №203/3395/22), з розглядом цих справ ОСОБА_1 зволікає. ОСОБА_1 перешкоджає їй як матері у спілкуванні з сином ОСОБА_14 , не виконує ухвалу суду про забезпечення позову, заявив, що дитину більше не побачить. У період до того як ОСОБА_1 незаконно змінив фактичне місце проживання сина ОСОБА_14 , а ні вона ОСОБА_5 як мати ОСОБА_14 , а ні ОСОБА_3 як мати ОСОБА_12 ніколи не звертались один до одного із пропозиціями організації зустрічей неповнорідних брата та сестри. Більш того, навіть сам ОСОБА_1 у період шлюбу з ОСОБА_3 зазначене питання не порушував. У розумінні статей 159, 259 СК України під час вирішення спору береться до уваги особиста прихильність дітей один до одного, вік дітей, стан їхнього здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Її син ОСОБА_21 та дочка ОСОБА_3 . Єлизавета раніше не спілкувались та майже не знають один одного. Крім того, у ОСОБА_1 існує ряд судових справ як з нею ОСОБА_5 та і з ОСОБА_3 , що в свою чергу формує негативний фон для спілкування дітей. Примусове спілкування дітей завдасть обом дітям моральних та душевних страждань, є психологічно та фізично обтяжливим для них, призведе до порушення звичайного укладу їх життя, завадить нормальному їх вихованню, що загрожує додатковим психологічним потрясінням, у зв`язку з чим суперечить інтересам дітей, а відтак, є таким, що буде здійснюватися в порушення принципу врахування найкращих інтересів дітей. Дії ОСОБА_1 суперечать інтересам обох дітей та є недобросовісними. Враховуючи минулу поведінку та вчинки ОСОБА_1 також існує реальна загроза неповернення малолітньої доньки ОСОБА_25 при виконанні рішення суду про встановлення способу спілкування неповнорідних брата та сестри, що очевидно не відповідає забезпеченню найкращих інтересів дітей.

ОСОБА_1 надав письмові пояснення, за змістом яких просив не брати до уваги пояснення ОСОБА_5 , та як докази на підтвердження звинувачень на його адресу не надані. Вважає поведінку ОСОБА_5 руйнуванням сімейних цінностей між ОСОБА_17 та ОСОБА_8 , направленим проти інтересів дітей (т.6 а.с.194-198).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 червня 2025 року, зокрема, в порядку часткового задоволення клопотання ОСОБА_1 вирішено заслухати думку малолітньої дитини ОСОБА_8 , 2015 року народження, в приміщенні Одеського апеляційного суду, або в режимі відеоконференції у приміщенні іншого суду на території України, або в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використання власних технічних засобів щодо її спілкування з братом ОСОБА_17 , 2010 року народження.

У судовому засіданні 25 вересня 2025 року думка дитини ОСОБА_8 щодо її спілкування з братом ОСОБА_17 заслухана в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використання власних технічних засобів.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , про задоволення частково апеляційної скарги представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 , скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові з огляду на наступне.

Дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_26 (у другому шлюбі ОСОБА_27 ).

ОСОБА_1 та ОСОБА_26 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 2009 року; шлюб розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2014 року за позовом ОСОБА_26 (у другому шлюбі ОСОБА_27 ).

Дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 2014 року; шлюб розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року за позовом ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання в с. Гатне Київської області.

ОСОБА_5 проживає в м. Дніпро, має іншу сім`ю та малолітню дочку ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Дитина ОСОБА_2 з 2019 року має зареєстроване місце проживання в с. Гатне Київської області, до літа 2022 року проживав в м. Дніпро з матір`ю, з літа 2022 року дитина ОСОБА_21 знаходиться з батьком; між батьками дитини ОСОБА_14 існують спори щодо повернення дитини матері, визначення місця проживання дитини.

ОСОБА_3 має зареєстроване місце проживання в м. Одесі.

Дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має зареєстроване місце проживання в м. Одесі.

Справа №523/10535/21. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року, відмовлено в задоволенні первісного позову, відмовлено в задоволенні зустрічного позову (позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, збільшення розміру стягнутих аліментів та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради про встановлення факту вчинення перешкод у вихованні та догляду за дитиною, зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, зобов`язання надати банківські реквізити). У відкритті касаційного провадження відмовлено ухвалою Верховного суду від 26 листопада 2024 року.

Справа №752/21544/18. Постановою Верховного суду від 27 листопада 2024 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року в частині вирішення первісного позову про визначення порядку та способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання нечинним рішення органу опіки та піклування, визначення місця проживання дитини з батьком, визначення способів участі батька у особистому вихованні дитини та спілкуванні з дитиною; зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року, місце проживання дитини ОСОБА_8 визначено з матір`ю ОСОБА_3 ). Справа в частині вимог про визначення порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дочкою не розглянута.

Справа №369/11549/22. Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про відібрання дитини ОСОБА_9 , 2010 року народження, у батька без позбавлення батьківських прав. Справа по суті не розглянута.

Справа №203/3395/22. Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , за участю органу опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, органу опіки та піклування виконавчий комітет Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області про визначення місця проживання дитини ОСОБА_9 , 2010 року народження, разом з матір`ю та стягнення аліментів. Справа по суті не розглянута.

Особисті немайнові права та обв`язки інших членів сім`ї та родичів визначені Главою 21 СК України.

Права братів та сестер на спілкування врегульовано статтею 259 СК України.

Права та обов`язки, встановлені законом для братів та сестер, мають рідні (повнорідні, неповнорідні) брати та сестри (ч.1 ст.259 СК України).

Брати та сестри, зокрема ті, які не проживають разом, мають право на спілкування (ч.2 ст.259 СК України).

Мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнорідні брати та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню (ч.3 ст.259 СК України).

Отже, у розумінні статті 259 СК України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як неповнорідні брат та сестра, які не проживають разом, мають право на спілкування; мати, батько, з якими проживають неповнорідні брати та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню.

За загальними положеннями сімейного законодавства у разі порушення вказаного права, особа може звернутися до органу опіки та піклування та суду за його поновленням.

В силу визначеного статтею 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимог чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Підставою звернення до суду ОСОБА_1 , який згідно позовних вимог діє в інтересах сина ОСОБА_9 та дочки ОСОБА_8 , у позові вказано порушення прав дітей (неповнорідних брата та сестри) на спілкування між собою, оскільки ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_8 , чинить перешкоди у їх спілкуванні.

Отже, предметом доказування у даній справі є факт існування перешкод у спілкуванні між неповнорідними братом та сестрою, доведення якого є процесуальним обов`язком позивача, а встановлення цього факту є завданням суду.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дітьми одного батька ОСОБА_1 , тобто є неповнорідними братом та сестрою.

Діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ніколи не проживали разом, бачилися декілька разів багато років тому назад, будь-яке спілкування між ними відсутнє.

ОСОБА_7 згідно письмових пояснень суду бажає спілкуватися з сестрою ОСОБА_12 .

ОСОБА_8 згідно висловленої нею думки суду першої та апеляційної інстанції не бажає спілкуватися з братом ОСОБА_14 та зустрічатися з ним, брата не пам`ятає, спільних інтересів з ним не має; не бажає бачити та спілкуватися з батьком ОСОБА_1 , який супроводжуватиме на зустрічах ОСОБА_14 , батька дуже боїться та не сприймає, вважає, що батько забере її від матері, просить «захистити» її від батька та надати їй спокій.

ОСОБА_1 як батько дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , пред`явив до суду позов в інтересах обох дітей, вважаючи, що право обох дітей на спілкування порушене. Дитина ОСОБА_21 наразі проживає з батьком ОСОБА_1 та з літа 2022 року не має спілкування і побачень з матір`ю ОСОБА_5 , яка у 2022 році звернулась до суду з позовами про повернення сина матері, визначення місця проживання дитини з нею тощо; судові спори ухваленням рішення не закінчені.

ОСОБА_5 як мати дитини ОСОБА_14 не вважає, що є перешкоди у спілкуванні ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , зустрічі та спілкування за бажанням дітей та домовленістю між матерями дітей можуть мати місце, проте без присутності ОСОБА_1 , який, на думку ОСОБА_5 , маніпулює дітьми, впливає на її сина ОСОБА_14 , переслідує іншу мету, ніж захист права дітей на спілкування між собою.

Дійсно дитина ОСОБА_21 з 2019 року має зареєстроване місце проживання з батьком в с. Гатне Київської області. Така реєстрація місця проживання відбулася зі згоди матері ОСОБА_5 , проте дитина до літа 2022 року проживала з матір`ю в м. Дніпро, ходила до школи, а на початку літа 2022 року поїхала на відпочинок до батька, який потому дитину не повернув матері.

Зважаючи на те, що у батька дитини ОСОБА_28 та матері ОСОБА_20 (батьки мають рівні права та обов`язки відносно своїх дітей) різне бачення щодо порушення/непорушення прав ОСОБА_14 на спілкування з неповнорідною сестрою ОСОБА_12 ; що ОСОБА_5 у даному спорі підтримує ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свою позицію відсутністю у ОСОБА_1 дійсного наміру на захист прав дітей на спілкування між собою; що ОСОБА_5 заявляє про відсутність перешкод для спілкування дітей у присутності матерів тощо, суд вважає, що за таких обставин порушення права дитини ОСОБА_14 на спілкування з неповнорідною сестрою ОСОБА_12 не є підтвердженим безспірними доказами.

ОСОБА_3 як мати дитини ОСОБА_12 не вважає, що є перешкоди у спілкуванні ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , зустрічі та спілкування за бажанням дітей та домовленістю між матерями дітей можуть мати місце, проте у позасудовий порядок без присутності ОСОБА_1 , який, на думку ОСОБА_3 , переслідує іншу мету, ніж захист права дітей на спілкування між собою. Не вирішеним є спір щодо визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дочки ОСОБА_12 , відповідно, у разі задоволення вимог щодо спілкування неповнорідних брата та сестри у присутності ОСОБА_1 таке судове рішення дасть йому можливість через сина ОСОБА_14 зустрічатися з дочкою ОСОБА_12 ще до вирішення власних вимог про участь у вихованні та спілкуванні з дочкою.

У батька дитини ОСОБА_19 та матері ОСОБА_3 (батьки мають рівні права та обов`язки відносно своїх дітей) різне бачення щодо порушення/непорушення прав ОСОБА_12 на спілкування з неповнорідним братом Єгором.

ОСОБА_3 заявляє про відсутність перешкод для спілкування дітей у присутності матерів. ОСОБА_3 заперечує перешкоди зі своєї сторони для спілкування дітей. ОСОБА_3 звертає увагу на те, що дочка ОСОБА_12 боїться батька ОСОБА_1 та не сприймає все те, що з ним пов`язане, боїться бути десь без матері, вважає, що батько її забере від матері. Проти волі власної дитини та з огляду на її страхи зустрічей з будь-ким, де буде присутній батько, вона як мати дитини не має права у ситуації, що склалася, забезпечувати зустрічі дітей у присутності ОСОБА_1 .

Врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя, врегульовано статтею 171 СК України. За положеннями даної норми матеріального права дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Отже, саме по собі небажання дитини ОСОБА_12 наразі спілкуватися з братом та батьком, відсутність прихильності до них тощо дійсно не може бути покладено в основу рішення, оскільки таке небажання зумовлене ситуацію, яка склалася між сторонами. Для налагодження стосунків, зміни думки дитини та породження у неї бажання на спілкування та зустрічі з батьком та іншими родичами з боку батька має передувати створення для дитини спокійного, безпечного у її сприйнятті середовища позбавленого будь-якого психологічного тиску та примушування, відповідного якнайкращим інтересам дитини, а не численні триваючі роками судові спори з їх примусовим виконанням.

У спорі, що виник, думка дитини є важливою. Поряд з цим, предметом доказування є факт існування перешкод з боку відповідача ОСОБА_3 у спілкуванні між неповнорідними братом та сестрою, доведення якого є процесуальним обов`язком позивача ОСОБА_1 .

В силу визначеного статтею 81 ЦПК України обов`язку доказування і подання доказів кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми у своїй сукупності для висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Передбачене частиною 2 статті 259 СК України право неповнорідних брата та сестри, які проживають окремо, на спілкування у дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_12 наявне та ніким не заперечується.

ОСОБА_1 не надав доказів, достатніх для висновку про порушення такого права дітей на спілкування. До припинення шлюбних стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з послідуючим розірванням шлюбу, не виникало жодних питань щодо дотримання/недотримання права неповнорідних брата та сестри на спілкування між собою. Син від першого шлюбу ОСОБА_21 (наразі 15 років) та дочка від другого шлюбу ОСОБА_12 (нарізі 10 років) за все своє життя бачилися два рази у віці, коли були ще зовсім малими дітьми, жодного подальшого спілкування ці декілька побачень у дітей не викликали, спільних інтересів вони не мають, кожен живе своїм життям у своєму сімейному, товариському тощо середовищі.

Отже, говорити про те, що між дітьми було спілкування, якого вони позбавилися в силу перешкод, які, за доводами ОСОБА_1 , створює ОСОБА_3 підстав не має, оскільки неможливо перешкоджати тому, чого не було.

Право неповнорідних брата та сестри, які не проживають разом, на спілкування між собою є особистим немайновим правом.

За загальним правилом особисті немайнові права не мають економічного змісту (ці права не приносять матеріальних благ, вони стосуються духовних та соціальних аспектів життя людини), невід`ємні від особи (вони тісно пов`язані з особою, від якої не можуть бути відокремлені), абсолютні права (вони належать кожній людині від народження або за законом, надаючи їй можливість вимагати від інших не втручатися в її особисте життя).

Реалізація особистих немайнових прав є добровільною. Особисті немайнові права не є обов`язковими для виконання, а надають особі свободу дій у певних сферах життя, таких як право, зокрема, на особисте життя.

Особа має право вимагати захисту особистих немайнових прав та припинення будь-яких дій, якими ці права порушуються.

ОСОБА_1 звернувся до суду як законний представник в інтересах як ОСОБА_14 так і ОСОБА_12 , при тому, що законний представник мати ОСОБА_20 не підтримує вимоги ОСОБА_1 , а законний представник ОСОБА_29 заперечує вчинення нею будь-яких дій, які порушують особисте немайнове право неповнорідних брата та сестри на спілкування.

У справі, що переглядається, порушення особистого немайнового права неповнорідних брата ОСОБА_14 та сестри ОСОБА_12 , які не проживають разом, на спілкування між собою діями матері ОСОБА_29 не доведено, що має наслідком відмову в позові.

Оскільки встановлення судовим рішенням способу спілкування неповнорідних брата та сестри може мати місце лише у разі доведеності факту існування перешкод з боку відповідача ОСОБА_3 у такому спілкуванні, що доказами, достатніми для такого висновку не підтверджено, то оцінка обґрунтованості заявленому ОСОБА_1 способу спілкування та зустрічей за таких обставин не надається.

Правові підстави для задоволення позову відсутні.

В судовому засіданні 25 вересня 2025 року апеляційний суд закінчив з`ясування обставин і перевірку їх доказами, надав учасникам справи можливість виступити у судових дебатах та перейшов до стадії ухвалення судового рішення за результатами апеляційного провадження. З огляду на складність справи ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 06 жовтня 2025 року на 14:00 годин, потому у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді ОСОБА_30 відкладено на 13 жовтня 2025 року на 14:00 годин.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2024 року (описку виправлено ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2024 року) скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_5 , за участю органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, органу опіки та піклування Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні неповнорідних брата і сестри, встановлення способу спілкування неповнорідних брата і сестри відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 13 жовтня 2025 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова