Справа № 302/293/25
Провадження № 2/302/181/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 жовтня 2025 року селище Міжгір`я
Міжгірський районний суд Закарпатської області
в особі головуючого судді Кривка В. П.,
з участю : секретарка судового засідання Царь О.В.,
представник позивачок-адвокат Повідайчик В.І.,
представник відповідачки адвокат Рішко С.І.,
інші учасники справи: представник Міжгірської селищної ради Галай В., представник ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області Беля Л.В.,
26.02.2025 в суд подано зазначену позовну заяву з таким обґрунтуванням вимог.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя набув у власність земельні ділянки площею 0,2598 га на підставі рішення Репинської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 31.03.2001 і отримав 31.07.2003 державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009705, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 445. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дружина померлого) і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дочка померлого) прийняли спадщину за ОСОБА_4 , бо проживали у спадковому будинку АДРЕСА_1 спільно з спадкодавцем, тобто вступили в фактичне володіння і управління спадковим майном. Позивачі спільно із спадкодавцем за його життя використовували належні йому земельні ділянки, а також після його смерті.
Винесені в справі процесуальні рішення.
Згідно з ухвалами судді (суду) :
- від 27.02.2025 задоволено самовідвід у справі судді Повідайчик О.І.; згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справи розподілено для розгляду судді Кривка В.П.;
- від 28.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі і призначено підготовче судове засідання;
- від 23.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті;
- від 04.07.2025 залучено до участі в справі для надання висновків та виконання своїх повноважень Міжгірську селищну раду і ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області.
Процесуальні позиції сторін (їх представників) та органу місцевого самоврядування і органу Держгеокадастру.
Позивачі і їх представник позовні вимоги підтримали повністю.
Представник відповідачки позов заперечив на основі такого обґрунтування.
Представник відповідачки також просить суд застосувати строки позовної давності, передбачені чинною нормою статті 261 ч.8 Цивільного кодексу України, з огляду на те, що з дати реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі минуло більше 10 років.
Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Корбутяк І.В. не надала в справу процесуальної позиції.
Міжгірська селищна рада, на території якої знаходиться земельна ділянка, що є предметом спору, не надала в справу обґрунтованої процесуальної письмової позиції щодо заперечення позовних вимог.
ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області надало в справу письмові пояснення з таким обґрунтуванням.
Головне управління є розпорядником інформації, що була отримана або створена в процесі виконання владних повноважень, передбачених чинним законодавством, або знаходиться в його володінні, зокрема відомостей Державного земельного кадастру та документації із землеустрою та оцінки земель. В архіві відділу № 3 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ наявний державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009705 від 31.07.2003 та технічний справа по виготовленню державного акта на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_4 Репинською сільською радою на підставі рішення сесії цієї ради від 31.03.2001. Відомості про зазначені в державному акті земельні ділянки не внесені до ДЗК України у відповідності до чинної статті 79-1 Земельного кодексу України (кадастровий номер не присвоєно). Проте відповідно до п.2 Прикінцевих та Перехідних положень закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту, детального плану території за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їх спадкоємців, або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або органу місцевого самоврядування, що затвердив комплексний план просторового розвитку території територіальної громади, генеральний план населеного пункту, детальний план території.
Держаний орган управління з питань землеустрою вважає, що законодавство визначає земельну ділянку як цілісний об`єкт цивільних прав, а тому скасування державної реєстрації частини земельної ділянки або її витребування не передбачається жодним нормативно-правовим актом.
Встановлені судом обставини.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав у власність земельні ділянки загальною площею 0,2598 га на підставі рішення Репинської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 31.03.2001 і виданого цією ж радою 31.07.2003 державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009705, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 445.
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Репинською сільською радою 04.09.2014 на підставі актового запису № 17.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дружина померлого), і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дочка померлого), проживали на час смерті із ОСОБА_4 (спадкодавцем) у спадковому житловому будинку АДРЕСА_1 , що стверджено довідкою Репинського старостинського округу Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, виданою 01.07.2021 за номером 184. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (позивачки) вступили у фактичне володіння і управління спадковим майном після смерті ОСОБА_4 . Родинні стосунки спадкоємців і спадкодавця підтверджені змістом свідоцтв про шлюб і народження, виданих в установленому порядку Репинською сільською радою.
10.11.2021 приватний нотаріус Корбутяк І.В. зареєстрував спадкову справу у спадковому реєстрі за номером 68621500 на підставі заяв спадкоємців (позивачок). Цього ж дня на запит нотаріуса № 204/02-14 до центру надання адміністративних послуг Міжгірської селищної ради видано витяг з Державного земельного кадастру про реєстрацію земельних ділянок площею 0,1028 га в урочищі «Забрід-Мочар» та площею 0,0520 га в урочищі «Кинів кут», які зазначені в державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009705, виданому Репинською сільською радою ОСОБА_4 , отримано відомості про відсутність інформації про реєстрацію зазначених земельних ділянок.
29.11.2021 позивачки замовили в ФОП ОСОБА_5 виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0.1028 га, яка належала ОСОБА_4 . У подальшому позивачки звернулись до державного кадастрового реєстратора, щоб зареєструвати на підставі виготовленої технічної документації земельну ділянку.
Уклавши договір про правову допомогу з адвокатом, позивачі замовили виготовлення висновку експерта для проведення земельно-технічного дослідження для підтвердження накладання земельної ділянки спадкодавця ОСОБА_4 на земельну ділянку ОСОБА_3 .
Судом також установлено, що спірна земельна ділянка знаходиться станом на час розгляду справи і винесення цього рішення на території Міжгірської селищної ради унаслідок реформи адміністративно-територіального устрою в Україні і об`єднання територіальних громад.
Оцінивши встановлені обставини, зміст позовних вимог, позиції сторін і їх представників, позиції за змістом пояснень і висновки представників Міжгірської селищної ради і ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області, подані сторонами докази, суд дійшов висновку що позов підлягає повному задоволенню з огляду на таке.
Нормативно-правове обґрунтування висновку суду.
Згідно з статтею 14 Конституції України гарантується право власності на землю.
Це право набувається і реалізовується, зокрема й громадянами виключно відповідно до закону. Відповідно до частин першої і другої статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізовується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Частиною першою статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема: на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані у користування; прийняття спадщини.
Згідно з статтею 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру і здійснюється, зокрема у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Згідно з п.7 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.
Згідно з абзацом другим пункту 1 Розділу Х ЗК України установлено, установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Ця норма земельного законодавства запроваджена згідно із законом № 509-УІ від 16.09.2008; в редакції Закону № 497-УІІІ від 02.06.2015.
Відповідно до п.2 Прикінцевих і перехідних положень закону «Про Державний земельний кадастр» визначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту, детального плану території за заявою власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їх з спадкоємців, або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або органу місцевого самоврядування, що затверди в комплексний план просторового розвитку території територіальної громади, генеральний план населеного пункту, детальний план території.
Спадкові норми Цивільного кодексу України передбачають: до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились унаслідок його смерті (ст.1218); спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1 ст. 1296); незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268).
Згідно з частиною першою статтею 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно з частиною першою статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Стаття 152 ч.3 пункт «д» ЗК України передбачає захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки шляхом, зокрема застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно з статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.
Власник з дотриманням вимог статей 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Судом також установлено, що як під час прийняття рішення Репинською сільською радою 31.03.2001 про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_4 діяли норми Земельного кодексу в редакції закону 1991 року. Адже чинний Земельний кодекс України був прийнятий законом № 2768-ІІІ від 25.10.2001 і набрав чинності (запроваджений в дію) з 01.01.2002 згідно з пунктом 1 Розділу ІХ Прикінцевого положення.
Суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що ОСОБА_4 набув у власність земельну ділянку в урочищі Забрід-Мочар» площею 0,1028 га неправомірно, бо Репинська сільська рада не мала повноважень для розпорядження цією земельною ділянкою. Належних і достовірних доказів цього твердження (посилання) не подано в справу стороною відповідачки. З цього приводу представник ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області в судовому засіданні, окрім іншого пояснювала, що у зв`язку із відсутністю розмежування територій зазначених сільських рад, орган Держгеокадастру реєстрував земельні ділянки громадян, які передавались їм у власність в місці локації спірної земельної ділянки як Репинської так і Соймівської сільської ради, які за змістом проектів землеустрою чи технічних документації не перетинались між собою. Факт наявності в архіві ГУ Держгеокадастру копії державного акту на право приватної власності, який видавався ОСОБА_4 підтверджує облікування уповноваженим органом земельної ділянки, яка передавалось у власність за раніше чинного земельного законодавства, яке не вимагало обліку і присвоєння кадастрового номера.
Суд також відхиляє доводи і заяву сторони відповідачки про застосування строків давності з огляду на таке обґрунтування цього рішення.
За змістом положень статей 257, 261 ЦК України та викладених обґрунтувань в позовній заяві позивачі не пропустили трьох річний строк позовної давності. Адже за встановленими обставинами вони своєчасно, в строки, які передбачені спадковим законом, прийняли спадщину за померлим ОСОБА_4 за фактом спільного проживання з спадкодавцем, ведення домашнього господарства, реєстрації постійного місця проживання, володіння і користування спадковим майном, у тому числі й спірною земельною ділянкою. Натомість про порушення своїх прав позивачки дізналися тільки при оформленні документів на зазначене спадкове майно, тобто отримавши відомості з рішення державного кадастрового реєстратора про перетин (накладання) земельних ділянок (20.12.2021). З урахуванням законодавчих змін щодо перебігу і зупинення строків позовної давності, які зазначені в позовній заяві, суд вважає, що не має підстав для застосування положень статті 267 ЦК України щодо відмови в позові за цією підставою.
Суд дійшов висновку, що за встановлених обставин і викладених вище обґрунтувань підлягає захисту права позивачів для належного оформлення і реєстрації права власності за спадковими правилами земельної ділянки, власником якої був їхній спадкодавець.
У зв`язку з цим суд вважає належним спосіб захисту такого права позивачок із застосуванням положень статей 387, 388 ЦК України, а саме шляхом витребування частини земельної ділянки з власності відповідачки в користь позивачів.
Для такого висновку суд застосовує правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 446/478/19, надану у разі встановлення судом факту накладання земельних ділянок. У цій справі суд надав висновок : «якщо на земельну ділянку, що перебуває в постійному користуванні частково накладається ділянка, надана у власність фізичній особі, належним способом захисту є витребування тільки тієї частини ділянки, що накладається».
Суд також застосовує такі правові висновки ВП ВС :
- у постановах від 14.11.2018 (справа № 183/1617/16), за якими задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстровано на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника;
- від 23.11.2021 (справа №359/3373/16-ц), за якими власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту прав власника (пункт 148 постанови); під час розгляду справи за позовною вимогою про застосування належного способу захисту (зокрема, у спорі за віндикаційним позовом) відмова в позові з тих мотивів, що державний акт, рішення про державну реєстрацію, відомості чи запис про державну реєстрацію права на майно не визнані недійсними, або що вони не оскаржені, відповідні вимоги не пред`явлені, не допускається (пункт 154 постанови).
Керуючись статтями 244, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_3 солідарно в користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такі судові витрати:
- у виді судового збору в сумі 1211 грн 20 коп. ;
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо в Закарпатський апеляційний суд або через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили згідно з ст. 273 ЦПК України.

Повне рішення складено 16.10.2025.

Копію рішення надіслати для відома третій особі ОСОБА_6 , у Міжгірську селищну раду, у ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області.

Суддя В. П. Кривка