Справа №: 398/5512/25
провадження №: 2/398/3196/25
УХВАЛА

Іменем України

"20" жовтня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Шинкаренко І.П.,

за участі секретаря судового засідання Черткова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 11557,00 грн.

Ухвалою судді від 02 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

30 вересня 2025 року до суду надійшла заява представника позивача за довіреністю Дяченка В.О. про відмову від позову та стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем. Своє клопотання обгрунтовує тим, що ОСОБА_1 сплатив суму боргу у розмірі 11557,00 грн на рахунок ПрАТ «УПСК», отже позивач відмовляється від позову, пред`явленого до ОСОБА_1 . Разом з тим, посилаючись на положення ч. 3 ст. 142 ЦПК України представник позивача просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати: судовий збір у розмірі 3028,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.

02 жовтня 2025 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі та заперечення щодо розподілу судових витрат. Відповідач зазначає, що одразу після того, як він дізнався про наявність боргу, він негайно вжив заходів щодо отримання документів, необхідних для сплати страхового відшкодування в порядку регресу, та сплатив всю суму боргу, отже, вважає, що наявні підстави для закриття провадження у справі. Водночас, ОСОБА_1 просить суд відмовити позивачу у вимогах про стягнення судового збору та витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що претензію від 18 червня 2025 року від ПрАТ «УПСК» про сплату боргу він не отримував та до позову не долучено доказів її направлення відповідачу, а про заборгованість він дізнався, коли отримав копію позовної заяви з додатками та довідався про відкриття провадження у справі. Вважає, що добровільно сплатив страхові виплати без необхідності судового розгляду. Також зазначає, що сума заявлених витрат не є обґрунтованою і спів мірною із предметом спору, оскільки справа є незначної складності, судова практика в тотожних справах є однозначною, при складанні позову у представника позивача не було необхідності у вирішенні складних інтелектуальних задач, не здійснювався аналіз норм чинного законодавства. Також відповідач наголошує, що якби позивач належним сином надіслав (повідомив про необхідність сплати суми виплаченого страхового відшкодування) на адресу відповідача претензію з необхідністю сплати визначеного страхового відшкодування, він би зробив це у добровільному порядку без необхідності звернення до суду. Враховуючи, що позивач не буде підтримувати своїх позовних вимог внаслідок задоволення їх відповідачем в добровільному порядку, але вже після пред`явленого позову, дотримуючись принципу диспозитивності та з урахуванням реального часу витраченого представником позивача на складення позовної заяви, обсяг наданої правової допомоги, ОСОБА_1 заперечує проти стягнення з нього всієї суми понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Також ОСОБА_3 зазначає, що покладення судового збору на відповідача при відмові позивача від позову не є автоматичним і залежить від того, хто спричинив виникнення провадження та чи буди здійснені належні досудові заходи. Крім того, відповідач вважає, що і позивач як юридична особа і його представник адвокат Овчаренко Р.В. зобов`язані зареєструвати електронний кабінет та при зверненні до суду через підсистему «Електронний суд» мав би бути сплачений судовий збір у 2422, 40 грн. Отже, покладення на відповідача судового збору у розмірі 3028,00 є безпідставним.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у заяві про відмову від позову просив розгляд справи провести без участі представника позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, у клопотанні про закриття провадження у справі просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Ознайомившись із заявами учасників справи по суті, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Зі змісту п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України вбачається, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог).

Частинами 1, 3 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

За приписами ч. 6 ст. 49 ЦПК України суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відмова від позову - це одностороннє вільне волевиявлення позивача, спрямоване на відмову від судового захисту своєї вимоги і на закриття порушеного позивачем процесу. Відмова позивача від позову - це вияв принципу диспозитивності, тому ця дія здійснюється під контролем суду (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2022 у справі №180/2161/19).

Дослідивши заяву представника позивача про відмову від позовних вимог, клопотання відповідача, суд вважає за необхідне прийняти відмову від позовних вимог та на підставі ст. 255 ЦПК України закрити провадження у справі, оскільки позивач відповідно до положень ст. ст. 49, 255 ЦПК України відмовився від позовних вимог, підстави для неприйняття такої відмови судом не встановлені, а відмова від позовних вимог не суперечить вимогам чинного законодавства і не порушує права сторін.

Разом з тим, щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

У частині другій статті 255 ЦПК України визначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи зазначене, наявні підстави для повернення позивачу 50% сплаченого судового збору з державного бюджету, що становить 1514,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно допункту 12 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред`явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення.

За таких обставинах, оскільки позивач відмовляється від позову, адже відповідач погасив заборгованість після відкриття провадження, то суд дійшов висновку про необхідність стягнення судового збору в розмірі інших 50 % з відповідача на користь позивача.

Щодо вимог представника позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 4000,00 гривень слід зазначити наступне.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 4 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано до суду: ордер; договір № 1/07-2025 від 17 липня 2025 року про надання правової допомоги; платіжну інструкцію № 162230656 від 14 серпня 2025 року про сплату за підготовку та подання позовної заяви про стягнення з ОСОБА_1 страхового відшкодування у порядку регресу на суму 4000,00 грн; акт про надання правової допомоги № 260 від 14 серпня 2025 року та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (висновок ВП ВС викладений у постанові від 19 лютого 2020 року справа № 755/9215/15-ц).

Крім того, суд має урахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу, а також пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності витрат (постанова КЦС ВС від 07 вересня 2023 року у справі 202/8301/21).

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Проаналізувавши обставини справи та факт добровільного виконання відповідачем заявлених позовних вимог, враховуючи заперечення та пояснення відповідача, обсяг наданих адвокатом послуг правничої допомоги, приймаючи до уваги, що представник позивача участі у судових засіданнях не брав, а також те, що справа відноситься до категорії малозначних справ та не становить значної складності, позовна заява не містить будь-яких складних розрахунків чи аналітичних висновків, а справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми та містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування, керуючись принципом пропорційності, достатності та справедливості, суд вважає, що справедливим, співмірним та обґрунтованим є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу на суму 2000,00 грн, а тому вимога про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача. Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст.55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Витрати, пов`язані з розглядом справи, виникли у позивача в порядку реалізації своїх процесуальних прав.

Усі інші пояснення та аргументи відповідача не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 13, 133, 137, 141, 142, 206, 255, 257, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Клопотання задовольнити частково.

Прийняти відмову Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» від позову до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регрессу.

Провадження у справі закрити.

Повернути з державного бюджету Приватному акціонерному товариству «Українська пожежно-страхова компанія» (, адреса місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40) 50 відсотків сплаченого судового збору у сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 00 копійок (платіжна інструкція № 162230647 від 14 серпня 2025 року).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (, адреса місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40) 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (, адреса місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40) витрати на правову допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя І.П. Шинкаренко