Провадження № 2/538/152/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2025 року м. Лохвиця
Лохвицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Цімботи Л.Г., з участю секретаря судового засідання Криворучко В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 21.08.2024 матеріали справи за вказаною позовною заявою було передано за підсудністю до Лохвицького районного суду Полтавської області.
Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області позовну заяву було прийнято до розгляду та постановлено призначити підготовче засідання.
25.12.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву ( а.с 48-49), в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог, заперечення мотивував тим, що ОСОБА_2 ніколи не займалася питанням підключення електроенергії до обслуговуючого кооперативу та оформленням дозвільної документації, вона ніколи не отримувала від позивача ніяких грошових коштів і не надавала останньому ніяких розписок. Більше того, після повномасштабного вторгнення РФ на територію України, ОСОБА_2 разом з дитиною виїхала за межі України до Канади, де і перебуває на час подання відзиву. Тому вона навіть фізично не могла отримати від позивача будь-які кошти.
Під час підготовчого провадження стороною позивача, було подано письмові пояснення (а.с. 78-80) та заяву про уточнення позовних вимог з посиланням на висновки Верховного суду по справі 204/8017/17 від 27.11.2024 (а.с. 125-128), згідно яких зазначили, що отримання відповідачкою коштів є такими, що випливають не з договору позики, а як безпідставно набуте майно, тобто за відсутності правової підстави для набуття, а відповідач, отримавши грошові кошти за відсутності підстав для їх отримання, збагатилася на відповідну суму за рахунок іншої особи позивача.
Ухвалою суду від 06.02.2025 підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду, при цьому постановлено визнати явку як позивача, так і відповідача в судове засідання обов`язковою.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, суду пояснили, обставини, викладені в позові. Крім того позивач надав оригінали 4 розписок, копії яких додані до позову. Представник позивача ОСОБА_3 додатково пояснила, що позивач, вона, як його колишня дружина, і відповідачка ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_4 давно знайомі, були сусідами та товаришували. ОСОБА_4 колись взяв на себе зобов`язання підключити електропостачання до кооперативу, зібрав з членів кооперативу відповідні кошти, і відповідачка, як дружина ОСОБА_4 , також брала такі кошти, підключив кабеля (як потім виявилося нелегально), але в подальшому через незаконність підключення електропостачання було припинено, і довелося знову членам кооперативу вирішувати це питання. Натомість ОСОБА_4 та ОСОБА_2 отримані кошти, незважаючи на їх вимоги, не повертали. Більше того, відносно ОСОБА_4 по аналогічному факту навіть була кримінальна справа порушена. Отримуючи від членів кооперативу кошти ОСОБА_2 навіть ФОПом не була зареєстрована. В подальшому ОСОБА_2 , виїхала за кордон, а в серпні 2023 року вона в Україну приїжджала, і тоді ж написала розписки, але на дату, яка була нею вказана, а саме 1 серпня позивач на той час уваги не звернув.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засіданні, незважаючи на те, що згідно ухвали суду від 06.02.2025 р., жодного разу не з`явилася, хоча такі неодноразово відкладалися (10.03.2025, 10.04.2025, 15.05.2025, 23.06.2025, 22.07.2025), про час та місце повідомлялася як шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації, так і через свого представника відповідно до положень ч. 5 ст. 130 ЦПК України, не з`явилася також і 29.09.2025, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи.
Представник відповідача адвокат Базик О.П. в судове засідання 29.09.2025 не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Після призначення справи до розгляду справи по суті неодноразово подавав клопотання про відкладення судового засідання через свою зайнятість в інших судових процесах, а також два клопотання про участь відповідачки в режимі відеоконференції, що суперечило ухвалі від 06.02.2025, згідно якої постановлено про обов`язкову участь відповідачки в судовому засіданні.
Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши подані докази дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , яка станом на серпень 2023 року мала документ, що посвідчує особу, - паспорт НОМЕР_1 , отримала від ОСОБА_1 грошові кошти:
- в сумі 100 800,00 грн в якості (підключення) оплати за підключення ділянки Садова - 16, 31 до ОК Енергетик-1 з потужністю 36 кВт;
- в сумі 275 000,00 грн в якості оплати за підключення ділянки Садова - 2, 72 до ОК Енергетик-1 з потужністю 100 кВт;
- в сумі 46 800,00 грн. в якості оплати за підключення ділянки Садова - 4, 41 до ОК Енергетик-1 з потужністю 18 кВт;
- в сумі 11 232,00 грн. в якості оплати за підключення ділянки Садова - 4, 73 до ОК Енергетик-1 з потужністю 12 кВт.
Вказані обставини підтверджуються розписками, копії яких додані до позовної заяви (а.с. 5-6), і оригінали яких оглянуті судом в засіданні 29.09.2025 р. Такі розписки датовані "01.08.2023".
Як вбачається з копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон, виданого на ім`я ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її РНОКПП є НОМЕР_2 , виданий такий паспорт 19 вересня 2013 року, дата закінчення строку його дії 19 вересня 2023 р., номер НОМЕР_3 . З вказаної копії паспортного документу вбачається візуально вигляд її підпису (а.с. 109-110).
Згідно довідки Державної прикордонної служби України від 13.01.2025 ОСОБА_2 , яка мала паспорт НОМЕР_3 в`їхала на територію Україну 06.08.2023, та виїхала з території України 02.09.2023, при цьому вже маючи паспорт НОМЕР_4 . З цього випливає, що в серпні 2023 р. ОСОБА_2 перебувала на території України та в цей період вона провела заміну паспорта громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 101, 111).
З наданих позивачем як докази копій платіжних інструкцій вбачається, що на рахунок відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_6 в 2022 році неодноразово перераховувала кошти як оплата за 3-х фазне електрожив. потуж. 21 кВт, сплата за підключ. по вул.Садова4 діл 84А до електрожив. ОК ЕНЕРГЕТИК-1 та оформ.прямого дог-у з ПАТ Київенерго (а.с. 85-94).
З наданої позивачем як доказ копії Іпотечного договору, укладеного 12.06.2018 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , вбачаються договірні відносини між цими особами, та візуальний вигляд підпису ОСОБА_2 (а.с. 172-175).
11.10.2023 ОСОБА_1 на імя ОСОБА_2 направлявся лист-вимога щодо повернення коштів в сумі 433832 грн (а.с. 4)
Наведені факти свідчать, що між сторонами склалися цивільні правовідносини, які регулюються такими правовими нормами.
Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого,інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: витребування майна власником із чужого незаконного володіння; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.
Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».
Згідно ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а статтею 81 , що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Представник відповідача у відзиві на позов заперечення проти позову мотивував тим, що на дату, якою датовані розписки про отримання коштів, відповідачка фізично не була присутня на території України, а відтак не могла отримати кошти від позивача.
Натомість належним і допустимим доказом на підтвердження факту неотримання коштів та не написання відповідачкою розписок, міг бути виключно висновок експерта, при призначенні судом почеркознавчої експертизи, як просив позивач. Натомість відповідачка, незважаючи на те, що судом визнавалась обов`язковою явка в судове засідання, як для надання особистих пояснень, так і для відібрання відповідних зразків почерку, в разі постановлення відповідної ухвали про призначення почеркознавчої експертизи, до суду не з`явилася.
Тому враховуючи положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд вважає аргументи представника відповідача не слушними та такими, що спростовуються наданими стороною позивача поясненнями щодо технічної помилки в даті написання розписки та дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, зокрема щодо подібності підписів відповідачки у розписках, копії іпотечного договору та в копії її паспорту, наданому її представником.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи, що стороною відповідача заперечується як факт отримання ОСОБА_2 коштів, так і наявність у неї зобов`язань з підключення до електроенергії, суд дійшов висновку, що підстава отримання коштів відсутня, а відтак ОСОБА_2 відповідно до положень ст. 1212 ЦК України має повернути грошові кошти отримані від ОСОБА_1 в загальній сумі 433832 грн.
З огляду на вищезазначене позовні вимоги ОСОБА_1 суд вважає доведеними та обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
І оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню і понесені позивачем витрати при сплаті судового збору в сумі 4338 грн 32 коп.
Керуючись ст.ст. 13, 18, 81, 83, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштівзадовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , грошові кошти в сумі 433832 (чотириста тридцять три тисячі вісімсот тридцять дві) грн як кошти, отримані за відсутності правових підстав.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 судовий збір в розмірі 4338 (чотири тисячі триста тридцять вісім) грн 32 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 13 жовтня 2025 року.
Суддя Лохвицького
районного суду Людмила ЦІМБОТА