Провадження № 4-с/211/34/25
У Х В А Л А

іменем України

16 жовтня 2025 року

Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Костенко Є.К.,

за участю секретаря судового засідання Гоєнко Т.В.,

представника скаржника Мотуза О.В.,

представника ДВС Лебідь О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа 1: державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебідь Ольга Володимирівна, заінтересована особа 2: ОСОБА_2 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2025 ОСОБА_1 звернулася до суд з вказаною скаргою, поданою представником боржника адвокатом Мотузом О.В., в якій просить зобов`язати: державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебідь О.В. закінчити виконавче провадження з виконання рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03.02.2006 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 та скасувати арешт з нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця цього відділу Зеркаль Л.А.., виданою 30.06.2006. Скарга мотивована тим, що у серпні 2025 року скаржнику стало відомо, що на належне їй майно накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження на підставі постанови державного виконавця Саксаганського ВДВС Криворізького міського УЮ в м. Кривий Ріг (зараз - Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)). У боржника ОСОБА_5 та стягувача ОСОБА_3 дійсно існували аліменті взаємовідносини. Так, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19.08.2005 з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі усіх його доходів. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03.02.2006 з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі усіх її доходів. Разом із цим, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17.07.2006 рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 було відстрочено на час проживання доньки з нею. Стягувач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З метою скасування арешту на майно ОСОБА_1 звернулася Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), але отримала відмову, оскільки усі матеріали, пов`язані з виконавчим провадженням, в якому ОСОБА_1 була боржником, знищені за закінченням строків зберігання. Скаржник вважає, що тривалий арешт обмежує її права, як власника нерухомого майна, тому державний виконавець повинен вжити дії щодо закінчення виконавчого провадження та скасування арешту.

Ухвалою від 09.09.2025 скаргу ОСОБА_1 суд призначив до розгляду.

У відзиві на скаргу представник Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просить відмовити в задоволенні скарги та зобов`язати ОСОБА_1 подати державному виконавцю документи, які підтверджують відсутність заборгованості по виконавчому провадженні, в межах якого було накладено арешт, та сплатити наявну заборгованість, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. Заперечення мотивує тим, що даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів обтяження підтверджується, що на нерухоме майно, належне ОСОБА_1 накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження АЕ №986403, АА№971183, 30.06.2006, Саксаганським ВДВС КМУЮ, постанова від 05.07.2006, вих.№02-22/9868. Строк зберігання закінчених виконавчих проваджень сплив, тому ДВС не може встановити на підставі яких виконавчих документів було накладено арешт на майно ОСОБА_1 . Документів, які підтверджують повний розрахунок боржника по виконавчому проваджені, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження боржник державному виконавцю не надавала.

09.10.2025 ухвалою суду було забезпечено обов`язкову участь представника органу примусового стягнення.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Мотуз О.В. скаргу підтримав, просив її задовольнити з мотивів, наведених у скарзі.

У судовому засіданні представник Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебідь О.В. зазначила, що вважає себе не6належним суб`єктом оскарження, оскільки виконавче провадження вона не вела, арешт не накладала, лише ндавала відповідь на запит. На питання суду зазначила, що на теперішній час у відділі ДВС відсутні жодні провадження відносно ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, у якій підтвердила, що її мати ОСОБА_1 не має перед нею жодної фактичної заборгованості зі сплати аліментів на її утримання, скаргу підтримує, просить розглядати без її участі.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов до таких висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19.08.2005 з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі усіх його доходів. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03.02.2006 з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі усіх її доходів. Разом із цим, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17.07.2006 рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 було відстрочено на час проживання доньки з нею.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №441684246 вбачається, що 11.07.2006 накладено чинний арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 за реєстраційним номером обтяження №3446800, реєстратором: Сьома криворізька державна нотаріальна контора на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ №986403, АА №971183, 30.06.2006, Саксаганський ВДВС Криворізького міського УЮ в м. Кривий Ріг, постанова від 05.07.2006, вих.№02-22/9868, держвиконавець ОСОБА_6 .

Таким чином, державним виконавцем, уповноваженим державою на здійснення функцій з примусового виконання рішень, було винесено постанову про арешт майна боржника. Арешт на майно боржника накладався з метою виконання рішення у відповідності з виконавчим документом і на момент його накладення був таким, що накладався з метою забезпечення можливості виконання рішення суду.

Разом із цим, стягувач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Довгинцівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 25.08.2018 складено актовий запис №925.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» безумовною підставою для закінчення виконавчого провадження є смерть стягувача.

Тому дана обставина повинна була б враховуватися державним виконавцем та слугувати підставою для закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу до суду.

Разом із цим, з відповіді Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.08.2025 №28.11-34/233595 та відзиву на скаргу вбачається, що матеріали виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 відсутні у відділі ДВС у зв`язку із закінченням строків їх зберігання.

Пунктом 9.9. Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25.12.2008 №2274/5, який діяв у час можливого знищення матеріалів виконавчого провадження, було передбачено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

З огляду на зазначене, на архівне зберігання могли бути передані лише закінчені виконавчі провадження, що дає суду достатні підстави зробити висновок про те, що виконавче провадження відносно ОСОБА_1 у свій час вже було закінчено державним виконавцем.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що вимоги скарги в частині зобов`язання державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебідь О.В. закінчити виконавче провадження з виконання рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03.02.2006 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , не підлягають задоволенню.

Щодо правомочності скасування арешту на нерухоме майно, суд зазначає наступне.

На теперішній час відносно ОСОБА_1 не має жодного відкритого виконавчого провадження, що підтверджується відомостями з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, та не спростовується Саксаганським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Стягувач ОСОБА_3 помер ще у 2018 році. Особа, на утримання якої стягувалися аліменти, ОСОБА_7 є повнолітньою та претензій щодо стягнення аліментів з матері на свою користь не має.

Таким чином, існування не припиненого арешту на належне ОСОБА_1 майно протягом 19 років свідчить про надмірне обтяження її прав, як власника.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 Верховний Суд виснував, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

При цьому, суд вважає, що вимоги органу ДВС, зазначені у відзиві в частині зобов`язання боржника надати державному виконавцю документи та вчинити дії щодо погашення можливої заборгованості, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження не підлягають розгяду судом, оскільки відповідно до ст. 447-1 ЦПК орган примусового виконання не є суб`єктом, звернення до суду зі скаргою і Розділ VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» не надає можливості державному виконавцю в межах розгляду скарг на рішення, дію або бездіяльністю державного виконавця ініціювати перед судом вимоги про зобов`язання вчинити дії сторонами виконавчого провадження.

Щодо вимоги про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, що можуть бути перешкодою для скасування арешту, суд зазначає, що Саксаганським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не надано жодних розрахунків таких коштів виконавчого провадження або інших доказів, що підтверджують існування таких витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення. Аналогічні положення містилися і в ч. 5 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у попередній редакції.

Таким чином, державний виконавець був не обмежений у можливості стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в межах окремого виконавчого провадження.

За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що наявність протягом тривалого часу (близько 19 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчих проваджень, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а тому скарга в частині зобов`язання скасування арешту з майна ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.260,261,353,354,447 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа 1: державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебідь Ольга Володимирівна, заінтересована особа 2: ОСОБА_2 на дії/бездіяльність органу примусового виконання - задовольнити частково.

Зобов`язати відповідальну особу Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (50065, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Віталія Матусевича, буд. 41, ) скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений 11.07.2006 за №3446800, реєстратором: Сьома криворізька державна нотаріальна контора на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ №986403, АА №971183, 30.06.2006, Саксаганський ВДВС Криворізького міського УЮ в м. Кривий Ріг, постанова від 05.07.2006, вих.№02-22/9868, держвиконавець Зеркаль Л.А.

У задоволенні скарги в іншій частині - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали складено 16.10.2025

Суддя Є.К. Костенко