Справа № 297/3168/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 вересня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів Джуга С.Д., Кожух О.А.

з участю секретаря Голубєвої Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Пуканич Едуард Володимирович на рішення Берегівського районного суду від 08 серпня 2023 року у справі №297/3168/21 (Головуючий: Ільтьо І.І.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , Берегівської міської ради, Державного реєстратора Берегівської міської ради при ЦНАП Пир`євої В. М., про визнання незаконним рішення, державного акта та скасування державної реєстрації, мотивуючи тим що позивач є власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , на підставі рішення Берегівської міської ради від 18 грудня 1997 року № 535. На підставі вказаного рішення було видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 009358. Згодом розпочато реконструкцію житлового будинку, у який в подальшому переселилась та наразі проживає сім`я ОСОБА_2 . Однак належним чином оформити право власності на будинок немає змоги, адже неоформлене відповідно до вимог чинного законодавства право власності на земельну ділянку. Позивачем була розроблена технічна документація на ділянку, відповідний пакет документів інженером-землевпорядником подано до державного кадастрового реєстратора, яка винесла рішення № РВ?01 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, яке у свою чергу мотивоване тим, що ділянка ОСОБА_2 перетинається із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:058:0059 і ділянка накладається на понад 98 %.

Позивач зазначає що, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спадкоємцем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . В свою чергу, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2. отримав право постійного користування земельною ділянкою рішення виконкому Берегівської міської ради від 30 червня 2000 року № 292 щодо надання ОСОБА_1 земельної ділянки у постійне користування для організації культурно-рибного господарства, на підставі якого видано державний акт на право постійного користування землею серії І-ЗК № 001181, виданий Головою Берегівської міської ради 09.08.2000 року.

При постановленні оспорюваних рішень виконавчий комітет Берегівської міської ради взагалі не був наділений компетенцією щодо передачі земель у постійне користування, а такі повноваження були тільки у Берегівської міської ради. Передача окремій фізичній особі (чи то підприємцю) можливі були тільки для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, а ніяк не для організації культурно-рибного господарства.

Позивач ОСОБА_2 вказує на те, що ним отримана відповідна земельна ділянка у власність, ще у 1997 році, а тому не було можливості у будь-якого органу передавати її будь-кому у постійне користування у 2000 році.

Відповідачем ОСОБА_1 не подавалась до Берегівської міської ради проектно-технічна документація на земельну ділянку, а у відділі Держгеокадастру така також відсутня, що є суттєвим порушенням, адже передача земельної ділянки, в тому числі, у постійне користування, повинна здійснюватись на підставі розробленої у встановленому законодавством порядку технічної документації на землю (станом на 2000 рік - проектно-технічної документації).

Крім запису про постійне користування, 17.11.2014 року до Єдиного державного реєстру речових прав внесено запис 7746064 про право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:058:0059, з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».

Оскільки, частина відповідної земельної ділянки є земельною ділянкою, переданою ОСОБА_2 у приватну власність у 1997 році, тому внесення відповідного запису до реєстру у 2014 році є незаконним та він підлягає скасуванню.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив задовольнити заявлені ним позовні вимоги із урахуванням заяви про зміну педмета позову.

Рішенням Берегівського районного суду від 08 серпня 2023 року позов з урахуванням заяви про зміну предмету позову задоволено.

Визнано недійсним рішення виконкому Берегівської міської ради від 30 червня 2000 року № 292 щодо надання ОСОБА_1 земельної ділянки у постійне користування для організації культурно-рибного господарства.

Визнано недійсним державний акт на право постійного користування землею серії І-ЗК № 001181, виданий Головою Берегівської міської ради 09.08.2000 року.

Скасовано державну реєстрацію права комунальної власності Берегівської міської ради на земельну ділянку за кадастровим номером: :01:058:0059 площею 9,1434 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 02, запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 17.11.2014 року № 7746064).

Скасовано державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером: :01:058:0059 площею 9,1434 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 02, запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 25.11.2014 року № 8324898).

Стягнуто пропорційно з ОСОБА_1 , Берегівської міської ради та Державного реєстратора Берегівської міської ради при ЦНАП Пир`євої Вікторії Михайлівни на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3632 грн. 00 коп., а саме по 1210 гривень 67 копійок з кожного відповідача.

Не погоджуючись із рішенням першої інстанції ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Пуканич Едуард Володимирович подали апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що спірна земельна ділянка (її частина) на час надання її у постійне користування ОСОБА_1 перебувала у власності позивача. Разом з тим, чинне законодавство не дозволяє будівництво об`єктів житлового фонду на землях для ведення особистого селянського господарства, тобто на землях сільськогосподарського призначення. У даному випадку навіть якщо буде встановлено, що Великоберезька сільська рада Берегівського району прийняла оспорювань рішення з порушенням вимог законодавства, це не є достатньою підставою для позбавлення відповідача ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку при таких обставинах і з таких підстав було б непропорційним втручанням у його право на мирне володіння про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності за пред`явлення позовними вимогами, а тому у задоволенні таких слід відмовити, так як відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції заявив клопотання про застосування позовної давності.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Мензак Ю.Ю., який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Пуканич Е.В. на неодноразові виклики у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом апеляційної інстанції, що стверджується довідкою про доставку їм електронного документу і їх неявка не перешкоджає розгляду справи у відсутності учасників справи відповідно до ч 2 ст. 372 ЦПК України.

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , Берегівської міської ради, Державного реєстратора Берегівської міської ради при ЦНАП Пир`євої В. М., із урахуванням заяви про заміну предмета позову і просив визнати недійсним рішення виконкому Берегівської міської ради від 30 червня 2000 року № 292 щодо надання ОСОБА_1 земельної ділянки у постійне користування для організації культурно-рибного господарства, на підставі якого видано державний акт на право постійного користування землею серії І-ЗК № 001181, виданий Головою Берегівської міської ради 09.08.2000 року, скасувати державну реєстрацію права комунальної власності Берегівської міської ради на земельну ділянку за кадастровим номером: :01:058:0059 площею 9,1434 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 02, запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 17.11.2014 року № 7746064) та скасувати державну реєстрацію права комунальної власності Берегівської міської ради на земельну ділянку за кадастровим номером: :01:058:0059 площею 9,1434 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 02, запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 25.11.2014 року № 8324898).

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23) зазначила, що усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконане на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням. Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони». Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення (висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05 липня 2023 року у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 21 вересня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21 (пункт 181).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18) вказано, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права».

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем.

У таких випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.

ОСОБА_2 просив визнати недійсним рішення Берегівської міської ради від 30 червня 2000 року №292 щодо надання земельної ділянки у постійне користування ОСОБА_1 для організації культурно - рибного господарства загальною площею 9.1 га та визнати недійсним державний акт на прво користування землею серії І-ЗК № 001181, виданий Головою Берегівської міської ради 09.08.2000 року площею 9.143 га.

Земельна ділянка ОСОБА_2 перетинається із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:058:0059 і ділянка накладається на понад 98%.

У цій справі позивач заявляє вимогу про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яким ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 9.143 га, тобто намагається скасувати правовий титул (визнати недійсним відповідне рішення щодо всієї земельної ділянки, а не тільки тієї її частини, що накладається).

ОСОБА_2 повинен довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається і захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо.

Отже, для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні - тобто така земельна ділянка накладається на смугу відведення залізниці) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Із врахуванням обставин справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку, що знаходиться у власності ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції не звернув увагу на вищезазначене і рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення у відповідності до п.п. 1,2,4 ч 1 ст. 376 ЦПК України, яким у позові ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки вибраний позивачем спосіб захисту своїх інтересів є неефективним.

Керуючись ст.ст. 374,376,381-384 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Пуканич Едуард Володимирович задовольнити.

Рішення Берегівського районного суду від 08 серпня 2023 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2025 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ