ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив:

визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_2 , інформацію поширену ОСОБА_1 в розміщенні плакатів компрометуючого змісту;

стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн та судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що у період з липня 2022 року йому стало відомо про поширення щодо нього недостовірної інформації шляхом подання ОСОБА_1 заяв до Київської міської адміністрації та Київського міського голови, Департаменту територіального контролю м. Києва неправдивої інформації та розміщення плакатів компрометуючого змісту.

Зазначає, що поширення недостовірної інформації завдає шкоди його немайновим інтересам, порушує честь, гідність та ділову репутацію. Внаслідок порушення особистих немайнових прав відповідач має нести відповідальність у вигляді відшкодування немайнової (моральної) шкоди.

Відповідач не заперечував, що стояв з плакатами біля будівлі КМДА та розвішував їх по всьому місту, оскільки хотів щоб всі це побачили. Проте, не вбачає в своїх діяннях поведінки, яка порушує честь і гідність позивача.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 червня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_2 , інформацію поширену ОСОБА_1 в розміщенні плакатів компрометуючого змісту. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 30 червня 2025 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 червня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у позові у повному обсязі.

Посилається на те, що у позовній заяві ОСОБА_2 не диференціює яка саме із поширеної відповідачем інформації про нього є недостовірною та має бути спростована.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції залишив поза увагою те, що зміст самих позовних вимог, викладених у прохальній частині позовних вимог ОСОБА_2 не містить жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію чи висловлювання, поширену відповідачем у заявах та/ чи плакатах, слід визнати недостовірною та такою, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача, і такі вимоги не були уточнені позивачем в ході розгляду справи в суді першої інстанції.

Ні обґрунтування позовної заяви, ні зміст позовних вимог, викладених у прохальній частині позовних вимог не містять жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію чи висловлювання, поширену відповідачем слід визнати недостовірною.

У зв`язку з викладеним вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 в заявленому вигляді взагалі не могли бути задоволені судом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представниця ОСОБА_2 - адвокатка Нікішина Олена Миколаївна заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Апелянт ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції. 03 та 09 жовтня 2025 року подав клопотання про зупинення розгляду справи у зв`язку з мобілізацією апелянта до лав ЗСУ від 10 вересня 2025 року в рамках мобілізаційних заходів у зв`язку з триваючою збройною агресією рф проти України.

Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 14 жовтня 2025 року, відмовлено у задоволенні клопотання апелянта про зупинення провадження у справі, оскільки надана ним довідка №663 від 16 вересня 2025 року не містять інформації про переведення на воєнний стан військової частини, у якій служить апелянт або залучення останнього військовою частиною до виконання завдань у зоні бойових дій, а тому відсутні підстави передбачені п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України для зупинення провадження у справі.

Заслухавши думку учасниці справи, яка прибула в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02 січня 2024 року Київською міською державною адміністрацією отримано лист, скерований заступнику голови Київської міської державної адміністрації ОСОБА_8 від ОСОБА_1 , в якому останній просить провести перевірку викладених у заяві фактів та вжити, у межах компетенції заходів для належного здійснення кадрового відбору стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 даному листі ОСОБА_1 зазначив, що Деснянським управлінням ГУНП 24 вересня 2023 року відкрито кримінальне провадження за попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 125 КК України, учасниками провадження є т.в.о. директора КП «Київблагоустрій» раніше засуджений ОСОБА_2 та його водій ОСОБА_4 , які перебуваючи в злочинній змові здійснили щодо нього розбій з нанесенням тілесних ушкоджень.

12 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до заступника голови Київської міської державної адміністрації ОСОБА_8 стосовно незадоволення щодо кадрових рішень відносно ОСОБА_2 .

22 червня 2024 року ОСОБА_5 звернувся з листом до голови Київської міської державної адміністрації, міського голови ОСОБА_6 , в якому зазначав: «Прошу надати можливість провести мітинг біля будівлі КМДА в зв`язку з ситуацією, що склалася в одному з комунальних підприємств, а саме КП «Київблагоустрій». Де не зважаючи на мої неодноразові звернення та особисті зустрічі з очільниками вказаного департаменту ( ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 ) продовжує працювати, знаходиться поруч з колегами, жінками та пересічними громадянами раніше засуджений, хронічний наркоман ОСОБА_2 ….».

07 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з листом до голови Київської міської державної адміністрації, міського голови ОСОБА_6 , в якому зазначв «Прошу надати можливість провести безстроковий мітинг біля будівлі КМДА в зв`язку з ситуацією, що склалася в одному з комунальних підприємств, а саме КП «Київблагоустрій». Де не зважаючи на мої неодноразові звернення та особисті зустрічі з очільниками вказаного департаменту ( ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 ) продовжує працювати, знаходиться поруч з колегами, жінками та пересічними громадянами раніше засуджений, хронічний наркоман ОСОБА_2 ….».

Також 27 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся з листом до голови Київської міської державної адміністрації, міського голови ОСОБА_6 , в якому просив провести мітинг 01 грудня 2024 року біля житлового будинку по АДРЕСА_1 , в зв`язку з надскладною та дуже небезпечною ситуацією, що склалася з одним з мешканців цього будинку, а саме раніше засудженим хронічним наркоманом ОСОБА_2 .

Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 02 травня 2024 року, 09 березня 2024 року приблизно о 10.00 хв за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 кинув яйцем в автомобіль «Форд Фокус», який належить ОСОБА_2 , чим вчинив дрібне хуліганство. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП за застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 119,00 грн та стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Як слідує з постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2024 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 приблизно о 08.00 год за адресою: м. Київ, вул. Городецького, перехрестя з вул. Хрещатик та ІНФОРМАЦІЯ_5 приблизно об 11.00 год. за адресою: м. Київ, вул. Городецького, перехрестя з вул. Хрещатик ОСОБА_1 розмістив на рекламному щиті інформацію про ОСОБА_2 про те, що він вбив людину, що є поширенням неправдивих чуток. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-1 КУпАП за застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн та стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що 31 грудня 2024 року внесено відомості, що ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 07:30 год. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зустрів біля будинку раніше знайомого громадянина ОСОБА_1 , який стояв з плакатом на якому зображений заявник з написом «ОСОБА_2 вбивця жінки - офіцера поліції» та погрожував йому вбивством. (ЄО66245). Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 1 ст. 129 КК України.

В судовому засіданні досліджено плакат, на якому зображено фото позивача ОСОБА_2 з написом «ОСОБА_2 вбивця жінки - офіцера поліції».

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів щодо достовірності поширеної інформації відповідачем не надано. Разом з тим, поширена відповідачем інформація містила характер дій особи, яким надано трактування, за змістом яких можна запідозрити його участь у вчиненні злочину, що дозволяє визначити цю інформацію як фактичні твердження, а не оціночні судження. З цих підстав вимоги про визнання недостовірною інформації та захист особистих немайнових прав позивача, порушених її поширенням, суд визнав обґрунтованими. З урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості, місцевий суд вважав, що розмір моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн буде достатнім та необхідним для компенсації перенесених моральних страждань позивача, не поставить в край тяжкий матеріальний стан відповідача та не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Положенням статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно зі статтею 10 Конвенції і Першого протоколу та Протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних засад демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи.

Предмет пункту 2 статті 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Як передбачено в статті 10 Конвенції, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу) від 29 березня 2001 року суд зазначив, що для обмеження поширення інформації, що вже була оприлюднена та широко обговорюється, повинні існувати переконливі підстави; покарання журналіста за те, що він допомагав поширювати твердження, зроблені іншою особою, серйозно перешкоджатиме участі преси у обговоренні проблем, які становлять громадський інтерес, і його не потрібно передбачати, хіба що за наявності особливо переконливих підстав для цього.

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі №453/582/21 вказано, що, згідно із статтею 175 ЦПК України позивач має зазначити відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує його особисті немайнові права, яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_9 місцевий суд вважав, що інформацію не можна вважати оціночним судженням, оскільки така інформація містила характер дій особи, яким надано трактування, за змістом яких можна запідозрити його участь у вчиненні злочину.

Проте, суд не звернув увагу та не надав правової оцінки позовним вимогам ОСОБА_2 , який просив: визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_2 , інформацію поширену ОСОБА_1 в розміщенні плакатів компрометуючого змісту.

Тобто, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 , дійсно, не диференціював, яка саме із поширеної відповідачем інформації є недостовірною (компрометуючою) та має бути спростована, коли саме та кому така інформація була поширена.

У судовому засіданні представниця ОСОБА_2 не спростувала таких доводів апеляційної скарги, не заперечувала, що позовні вимоги не конкретизувала і не вказала, яку саме інформацію щодо себе позивач просив спростувати, яка конкретно поширена відповідачем інформація стосується його особисто. На запитання суду пояснила, що в тексті самого позову вказана вся поширена інформація відповідачем і саме суд повинен був встановити, яка саме інформація є недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_2 , а такий спосіб захисту як спростування інформації вони не обирали свідомо бо вважають, що таке рішення суду є невиконуваним.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення суду, як і позовні вимоги, які викладені у прохальній частині позовної заяви, не містять жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію чи висловлювання поширені в розміщенні плакатів компрометуючого змісту було визнано недостовірною, такою, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача, знайшли своє підтвердження та є підставними.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки, на стадії апеляційного розгляду, відповідно до ст. 367 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції і не наділений повноваженнями щодо залучення змінених або уточнених позовних вимог, вказані недоліки не можуть бути усунуті при розгляді справи апеляційним судом, а відтак, і розгляд уточнених усно позовних вимог, які не були предметом розгляду судом першої інстанції виходять за межі апеляційного перегляду справи.

Таким чином, ухвалене судом першої інстанції рішення в частині визнання недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації інформацію не відповідає вимогам ЦПК України щодо законності й обгрунтованості, а зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору та задоволення позовних вимог в цій частині.

Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про визнання недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію, вони також не підлягають задоволенню.

Отже, за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з ОСОБА_2 на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн.

Керуючись ст. ст. 375, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 червня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень) 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова