ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив: стягнути з ОСОБА_2 на його користь 500 000,00 грн. моральної шкоди; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» на його користь 117 000,00 грн. у зв`язку зі стійкою втратою працездатності 2 група інвалідності. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30 червня 2022 року, приблизно о 09.50 год., ОСОБА_2 , рухаючись в районі перехрестя вул. Бориса Кротова в м. Дніпро, керуючи автомобілем «ДАФ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», чим порушив вимоги п. 10.1, п. 16.11 Правил дорожнього руху та скоїв зіткнення з велосипедом «Hernamont», який рухався по головній дорозі, що призвело до пошкодження транспортних засобів, а велосипедист ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, з якими його було госпіталізовано до медичного закладу у зв`язку з тяжким станом після травми. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 3031 від 28.09.2022 року тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_1 , відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості. 04 липня 2023 року у ОСОБА_1 стався інсульт, який був спровокований черепно-мозковою травмою. Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, який не надав перевагу в русі велосипедисту ОСОБА_1 . Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2022 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Таким чином, встановлено причинно-наслідковий зв`язок неправомірних дій водія ОСОБА_2 і настання негативних наслідків для потерпілого. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2 ступеню, САК, садна, синці обличчя, голови, лівого передпліччя, гострого порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом в лівому каротидному басейні з вираженою сеносо-моторною афазією з елементами дизартрії, вираженим правостороннім геміпарезом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, порушенням когнітивних функцій, порушення функції ходи 1 ступеню на тлі ГХ 3 ступеню. У зв`язку з отриманими травмами і інсультом, який трапився в результаті тяжкої черепно-мозкової травми, потерпілий значний час знаходився на стаціонарному лікуванні і продовжує лікуватися амбулаторно по теперішній час. В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та наслідків від неї ОСОБА_1 було встановлено 2 групу інвалідності. Також зазначив, що в результаті ДТП позивачу було спричинено моральну шкоду. Наполягає, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач зазнав значний біль та фізичні страждання, в період з 30 червня 2022 року по теперішній час позивач постійно потребує лікування та догляду, як лікарів, так і сторонніх осіб. Внаслідок отриманих травм здоров`я позивача значно погіршилось, він постійно відчуває біль по всьому тілу, до теперішнього часу фізичної змоги пересуватися без допоміжних засобів він не має, та при цьому мешкає на 7 поверсі багатоквартирного будинку. У зв`язку з отриманими травмами позивач не може вести активний спосіб життя, який вів до отримання внаслідок ДТП тілесних ушкоджень. Через постійні болі та поганий сон позивач перебуває в пригніченому стані, не може влаштуватись на роботу та вимушений звертатись за фінансовою допомогою до своїх рідних. Зазначені негативні наслідки дорожньо-транспортної пригоди є тривалими, а тому розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в 500 000,00 грн. Крім того, 18 березня 2024 року позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» з відповідною заявою для отримання відшкодування шкоди пов`язаної тимчасовою втратою працездатності, однак 13 червня 2024 року було отримано відповідь від страховика, в якій зазначено, що ПрАТ Страхова компанія «Арсенал страхування» не вбачає підстав для визнання заявлених вимог, правові підстави для виплати страхового відшкодування відсутні. При цьому, позивач вважає, що ПрАТ Страхова компанія «Арсенал страхування» такими діями порушило права позивача. Мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення II групи інвалідності 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законом на дату настання страхового випадку, що становить 117 000,00 грн. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом (а.с.1-7).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», про відшкодування моральної шкоди - задоволенні частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.130-133).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити (а.с.143-145).

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів заподіяння та визначення розміру моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн. Крім того вказана сума є завищеною.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянт оскаржує рішення суду в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, апеляційний суд перевіряє його законність та обґрунтованість саме в цих межах.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що з постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2023 року по справі № 932/4184/23 вбачається, що 30 червня 2022 року, приблизно о 09.50 год., ОСОБА_2 , рухаючись в районі перехрестя вул. Бориса Кротова в м. Дніпро, керуючи автомобілем DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», чим порушив вимоги п. 10.1, п. 16.11 Правил дорожнього руху, та скоїв зіткнення з велосипедом Hernamont, який рухався по головній дорозі, що призвело до пошкодження транспортних засобів, а велосипедист ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження (а.с. 40).

Вказаною постановою ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

Внаслідок ДТП позивачу ОСОБА_1 було заподіяно тілесні ушкодження та його було госпіталізовано до медичного закладу, де встановлено діагноз «Закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку 2 ступеню, САК, садна, синці обличчя, голови, лівого передпліччя.

З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) № 7917, складеної КП «Дніпропетровська обласна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР» (а.с. 67), а також з виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) № 5, складеної ТОВ «ЕКОДНІПРО» 14 серпня 2023 року (а.с. 24-26) вбачається, що з 30 червня 2022 року по 15 липня 2022 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Дніпропетровська обласна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР». При цьому, під час перебування на стаціонарному лікуванні в КП «Дніпропетровська обласна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР» у ОСОБА_1 сталось гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом в лівому каротидному басейні та 14 липня 2022 року було проведено МРТ головного мозку.

З 15 по 29 липня 2022 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в ДЗ «Спеціалізована багатопрофільна лікарня № 1 МОЗ України» з діагнозом «Інфаркт мозку внаслідок емболії церебральних артерій. Гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом в ЛКБ (14.07.2022) з повною моторною, елементами сенсорної афазії, вираженим правостороннім геміпарезом до плегіїв в нозі на тлі ГХ ІІІ ст., церебрального атеросклерозу. Підгострий період перенесеної ЧМТ, забію головного мозку 2ст., САК (30.06.2022) з вестибуло-атактичним, цефалічним синдромами», що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) № 4739 від 29 липня 2022 року (а.с. 68).

Як встановлено у висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 3031 від 27 жовтня 2022 року, складеному судмедекспертом КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Тимошенко Н.О., за даними медичної документації, з урахуванням консультативного висновку судинного нейрохірурга, у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку II ступеню, субарахноїдального крововиливу, синців та саден обличчя, садна на лівому передпліччі у середній третині, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі). За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день). Клінічно встановлений діагноз: «гостре порушення мозкового кровообігу» - є захворюванням та згідно до консультативного висновку лікаря судинного нейрохірурга, не знаходиться у прямому причинному зв`язку з травмою, тому відповідно до п. 4.7. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 - при оцінці ступеню тяжкості в рахунок не сприймається (а.с. 15-18).

З 30 листопада 2022 року ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 571816, виданою 01 грудня 2022 року Міжрайонною кардіологічною МСЕК № 1 (а.с. 11), а також довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 001364, виданою Міжрайонною кардіологічною МСЕК № 1 (а.с. 10), інвалідність встановлена на строк до 01 рудня 2025 року.

З Виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) № 5, складеної 14 серпня 2023 року ТОВ «ЕКОДНІПРО», також вбачається, що в подальшому, ОСОБА_1 тривалий час продовжував амбулаторне лікування, а також періодично перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема: у період з 23 серпня 2022 року по 01 вересня 2022 року в КП «Дніпропетровська обласна реабілітаційна лікарня» ДОР; у період з 18 січня 2023 року по 06 лютого 2023 року в КНП «КЛШМД» ДМР; у період з 16 по 27 лютого 2023 року в КП «Дніпропетровський обласний спеціалізований реабілітаційний центр «Солоний лиман» ДОР; у період з 28 червня 2023 року до 11 липня 2023 року в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР.

Отже, судом встановлено, що внаслідок ДТП позивач ОСОБА_1 отримав значні ушкодження здоров`я та тривалий час перебував на лікуванні.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ДАФ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_2 , була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Арсенал страхування» згідно з полісом АР6215653 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 38).

Дорожньо-транспортна пригода, що мала місце 30 червня 2022 року, була визнана страховим випадком та за вих. № 210623-02/в від 21 червня 2023 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал страхування» було повідомлено ОСОБА_1 про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування в сумі 11 008,45 грн. (а.с. 21). Факт отримання страхового відшкодування у вказаному вище розмірі представник позивача під час розгляду справи не заперечував.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд 1 інстанції враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер завданих позивачу ушкоджень, їх тривалість та обсяг вимушених змін у його повсякденному житті, та обсяг тих зусиль, яких позивачу слід зазнати для відновлення попереднього стану здоров`я, прийшов до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок використання відповідачем ОСОБА_2 джерела підвищеної небезпеки складає 200 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Системно-правовий аналіз положень ч.ч. 1, 2 ст. 1167, ч. 5 ст. 1187 ЦК України дає підстави для висновку, що відсутність вини володільця джерела підвищеної небезпеки звільняє його від обов`язку відшкодувати моральну шкоду лише в тому випадку, коли шкода заподіяну майну потерпілого.

У випадку ж коли така шкода заподіяна здоров`ю потерпілого, володілець джерела підвищеної небезпеки не звільняється від обов`язку відшкодувати моральну шкоду, навіть якщо ця шкода завдана не з його вини.

Матеріалами справи встановлено, що між діями відповідача ОСОБА_2 та наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди у вигляді ушкодження здоров`я позивача, є прямий причинний зв`язок.

Позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а особою, на якій лежить цивільно-правова відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду, є відповідач по справі ОСОБА_2 , який керував джерелом підвищеної небезпеки та є винним у скоєні ДТП.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року).

Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається із матеріалів справи, що ДТП призвело до триваючого погіршення стану здоров`я позивача.

В подальшому, під час перебування в лікарні, у позивача сталось гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом в лівому каротидному басейні, з 30 листопада 2022 року ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності на строк до 01 грудня 2025 року, у зв`язку з чим він непридатний до регулярної професійної праці.

Згідно з висновком про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 24 січня 2024 року, складеним ТОВ «ЕКОДНІПРО», ОСОБА_1 рекомендовано денний догляд, догляд вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (а.с. 34 (зворотній бік)).

Під час перегляду справи в судді апеляційної інстанції, представником позивача надані додаткові докази, згідно яких вбачається, що ОСОБА_1 й надалі проходить обстеження та лікування.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд 1 інстанції вірно врахував, що внаслідок ДТП позивач, отримавши тілесні ушкодження середньої тяжкості, які призвели до тривалого перебування позивача на лікуванні, вимушений докладати додаткові зусилля для відновлення стану свого здоров`я та нести матеріальні затрати на придбання ліків, консультації лікарів та періодичне проходження стаціонарного лікування. Навіть через значний проміжок часу після ДТП він вимушений звертатися по медичну допомогу до лікарів та проходити лікування.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, прийнявши до уваги характер завданих позивачу ушкоджень, їх тривалість та обсяг вимушених змін у його повсякденному житті, та обсяг тих зусиль, яких позивачу слід зазнати для відновлення попереднього стану здоров`я, а також керуючись засадами розумності і справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, на рівні 200 000,00 грн.

Колегія суддів не приймає доводи ОСОБА_2 , що ним було компенсовано позивачу моральну шкоду у розмірі 45 000,00 грн., оскільки відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження компенсації такої шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Колегія суддів не встановила підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру компенсації. Заперечуючи проти розміру стягнутої на користь позивача компенсації, відповідач на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не подав належних і допустимих доказів.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: