Провадження № 2/679/854/2025
Справа № 679/1225/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

14 жовтня 2025 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Гавриленко О. М.,

секретар судового засідання Дмітрієва О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Нетішин в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт коллекшн» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № /221919 від 27.01.2020.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 27.01.2020 в електронній формі укладено кредитний договір № /221919 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у розмірі 2500,00 грн, строком на 16 днів, про відкриття кредитної лінії № 0707-9398. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 2500,00 грн, строком на 16 днів, відсоткова ставка 1,85 % на добу.

31.05.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» було укладено договір факторингу № 1-31/05/21, згідно з яким ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» за плату набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № /221919 від 27.01.2020.

03.06.2021 ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» відступило ТОВ «Дебт коллекшн» право вимоги до відповідача за кредитним договором № /221919 від 27.01.2020.

Однак, в порушення умов договору відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого у нього склалась заборгованість перед позивачем в розмірі 7680,00 грн з яких: прострочена заборгованість по кредиту становить 2500,00 грн; прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 5180,00 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості та судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить суд проводити розгляд справи у його відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач, яка про час, місце та дату судового засідання повідомлений відповідно до вимог ЦПК України, в судове засідання не з`явився. Тому згідно вимог ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень позивача суд проводить заочний розгляд справи.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.01.2020 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № /221919 шляхом підписання його відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором R13382. Також 27.01.2020 ОСОБА_1 , шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора R13382, було підписано додаток до договору про надання фінансового кредиту № /221919 (а.с. 27-33).

Відповідно до умов кредитного договору від 27.01.2020 ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 2500,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності. Строк на який надається кредит - 16 днів, тобто до 11.02.2020. Процентна ставка 675,25% річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % на добу, тип процентної ставки фіксована (п. п. 1.1., 1.2.,1.3. розділу 1 договору) .

Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної картки, вказаної клієнтом (НОМЕР_3) (розділ 7 договору).

Відповідно до довідки , яка видана ТОВ «Гоуфінгоу», ОСОБА_1 , з яким було укладено договір № /221919 від 27.01.2020 був ідентифікований. ОСОБА_1 27.01.2020 на номер телефону НОМЕР_1 було відправлено одноразовий ідентифікатор R13382 (а. с. 48).

В подальшому між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» 31.05.2021 було укладено договір факторингу 1-31/05/21, згідно з яким ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» набуло право вимоги до боржників за кредитними договорами, відступлені йому ТОВ «Гоуфінгоу» (а. с. 34-41).

Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу 1-31/05/21 від 31.05.2021 ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № /221919 від 27.01.2020 з сумою заборгованості у розмірі 7680,00 грн, яка складається з: залишку по тілу кредиту у розмірі 2500,00 грн; залишку по відсотках у розмірі 5180,00 грн (а. с. 17).

03.06.2021 між ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» та ТОВ «ФК Дебт коллекшн» було укладено договір факторингу 1-03/06/21, згідно з яким ТОВ «ФК Дебт коллекшн» набуло право вимоги до боржників за кредитними договорами, відступлені йому ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» (а. с. 19-22).

Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу 1-03/06/21 від 03.06.2021 ТОВ «ФК Дебт коллекшн» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № /221919 від 27.01.2020 з сумою заборгованості у розмірі 7680,00 грн, яка складається з: залишку по тілу кредиту у розмірі 2500,00 грн; залишку по відсотках у розмірі 5180,00 грн (а. с. 16).

Як зазначено у позові ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором № /221919 від 27.01.2020 належним чином не виконував, у зв`язку із чим, станом на 26.05.2025 у нього утворилась заборгованість у розмірі 7680,00 грн, яка складається з: прострочене тіло кредиту у розмірі 2500,00 грн; прострочені відсотки у розмірі 5180,00 грн, що випискою з особового рахунку за кредитним договором № /221919 (а. с. 15).

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.09.2020 у справі №732/670/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1, ч. 3 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Так, відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач довів належними та допустимими доказами заявлену до стягнення з відповідача суму заборгованості по тілу кредиту, тоді як відповідачем не спростовано доводів позивача будь-якими доказами. Кредитні кошти відповідач не повернув кредитодавцю.

Водночас відповідно до п. 1.3 вказаного договору за користування кредитом клієнт сплачує ТОВ «Гоуфінгоу» 675,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % (процентів) на добу.

Згідно п.1.4 для клієнта, якому Товариство вперше надає кредит, протягом 3 днів з моменту кредиту діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою 0, 01% на добу. З четвертого дня користування кредитом процентна ставка для такого Клієнта нараховується відповідно до п.1.3 договору. Як зазначалось вище крдит для відповідача в сумі 2500,00 грн було надано 27.01.2020, тобто в період дії акційного періоду.

На підтвердження заявлених позовних вимог та розміру заборгованості відповідача за договором про надання фінансового кредиту № /221919 позивачем надано суду виписку з особового рахунка, яка не містить обґрунтованого розрахунку заборгованості відповідача по відсотках в сумі 5180,00 грн, зокрема у ній не зазначено періоду нарахування таких відсотків, процентну ставку.

Отже, позивачем не надано суду обґрунтованого розрахунку нарахованих відсотків в сумі 5180,00 грн із врахуванням умов договору кредиту. Також ТОВ «ФК Дебт коллекшн» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження продовження строку кредитування та сплати відповідачем нарахованих процентів по кредиту відповідно до умов кредитного договору.

При цьому згідно графіку розрахунків (додаток № 1 до договору) сума нарахованих процентів за 16 днів кредитування кредитом становить 602,00 грн.

Тому суд вважає, що стягненню із ОСОБА_1 підлягають проценти за 16 днів користування кредитом за період з 27.01.2025 по 11.02.2020 у розмірі 602,00 грн (2500,00 х 0,01х3= 0,75 грн - нарахування відсотків за перші три дн під час дії акційного періоду і, 2500х 1,85 % х 13 = 601,25 грн- нарахування відсотків за 13 днів згідно п.1.3 договору, а всього 0,75 грн+601,25 грн=602 грн).

У свою чергу відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань за кредитним договором № /231369 по тілу кредиту.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» заборгованість за кредитним договором № /221919 від 27.01.2025 в розмірі 3102,00 грн, а саме: 2500,00 грн- заборгованість за сумою кредиту; 602,00 грн -заборгованість за процентами.

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № /221919 від 27.01.2020 в розмірі 3102,00 грн, яка складається з: прострочене тіло кредиту у розмірі 2500,00 грн; прострочені відсотки у розмірі 602,00 грн.

Розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн та судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн.

Матеріалами справи встановлено що при зверненні до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат з професійної правничої допомоги представник позивача надав суду договір про надання правової допомоги № 11/07/2025 від 11.07.2025, який укладено ТОВ «ФК Дебт коллекшн» та адвокатом Пархомчуком С. В. (а.с. 23-26), довіреність (а.с. 77), акт про отримання правової допомоги від 15.09.2025, що містить опис робіт, послуг, їх вартість за надання правової допомоги (а.с. 78); платіжну інструкцію № 954 від 15.09.2025 (а.с. 80); рахунок на оплату правничої допомоги згідно із договором про надання правової допомоги № 11/07/2025 від 11.07.2025 (а.с. 81), відповідно до яких адвокатом надано позивачу професійну правничу допомогу на суму 10500,00 гривень.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат з надання професійної правничої допомоги суд, виходить із того, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Враховуючи викладене суд, визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду цієї справи, з врахуванням характеру правовідносин, обсягу наданих адвокатом послуг позивача, складністю справи, реальність наданих адвокатських послуг, розумність їхнього розміру, непропорційності розміру витрат щодо предмета спору, а саме стягнення заборгованості за кредитним договором по якому розмір заборгованості складає 7680,00 грн, а тіло кредиту становить по 2500,00 грн, дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Дебт коллекшн» з 10500,00 грн до 5000,00 грн.

Вказані вище висновки суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, які викладені у постанові № 205/5969/15-ц від 22.05.2024.

З огляду на те, що позов задоволено частково, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 978,41 грн (2422,4х100:40,30%) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, а всього 5978,41 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 526, 549, 551, 611, 1054 ЦК України, ст.ст. 7, 10, 12, 13, 141, 235, 247, 259, 263 265, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт коллекшн» заборгованість за кредитним договором № /221919 від 27.01.2020 в розмірі 3102,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт коллекшн» судовий збір в сумі 978 грн 41 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, а всього 5978,41 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт коллекшн», 01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, буд. 12, інше нежитлове приміщення 1008; ;

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 14 жовтня 2025 року.

Суддя О. М. Гавриленко