Номер провадження № 2/521/6147/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

07 жовтня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ганошенка С.А.,

за участю секретаря судового засідання Присяжнюка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 24.07.2025 року звернувся до Хаджибейського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 01 грудня 2011 року Хаджибейським (Малиновським) районним судом міста Одеси ухвалено рішення по справі №2/1519/7112/11, яким позовну заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованності за кредитним договором №014/0018/82/88703 від 27 лютого 2008 року задоволено в повному обсязі.

Позивач зазначає, що станом на дату подачі позовної заяви рішення Хаджибейського (Малиновського) районного суду міста Одеси від 01 грудня 2011 року по справі №2/1519/7112/11 не виконано, тобто заборгованність за кредитним договором №014/0018/82/88703 від 27 лютого 2008 року не погашена, чим порушуються права кредитора.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що внаслідок невиконання рішення Хаджибейського (Малиновського) районного суду міста Одеси від 01 грудня 2011 року по справі №2/1519/7112/11 боржники мають зобов`язання зі сплати боргу, оскільки частина 1 статі 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а отже Товариств з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» має право щодо стягнення трьох відсотків річних відповідно до статті 625 ЦК України.

На підставі наведеного, позивач просить стягнути з відповідачів, на його користь три проценти річних в розмірі 6083,78 дол. США (шість тисяч вісімдесят три долари, сімдесят вісім центів), сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3816,36 грн., понесені витрати на правничу допомогу .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.07.2025 року відкрито провадження по справі, встановлено порядок спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання.

15.09.2025 до суду в інтересах відповідача ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшли письмові пояснення. Відповідач зазначає на недоліки позовної заяви, зокрема, що позивачем необґрунтовано заявлено вимогу про стягнення до всіх відповідачів, без зазначення підстав виникнення обов`язку в кожного з них; позивачем наданий загальний розрахунок заборгованності не визначивши в якому розмірі підлягає стягненню заборгованність з кожного відповідача окремо; жодним із чинних нормативних актів не передбачено солідарну відповідальність боржника за кредитним договором та іпотекодавцем; позивачем обрано неефективний спосіб захисту.

23.09.2025 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові заперечення на пояснення відповідача, в яких зазначено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не виконують грошове зобов`язання наявність якого закріплена рішенням Хаджибейського (Малиновського) районного суду міста Одеси від 01 грудня 2011 року по справі №2/1519/7112/11, де вони виступають відповідачами, відповідно у кредитора з`явилось право на компенсацію втрат і звернення з позовом до них про стягнення 3 відсотків річних; відповідач посилається на норми ЦПК щодо не обов`язкового зазначення в позові часток відповідальності і зазначає, що обов`язок стягнення є солідарним і всі відповідачі несуть солідарну відповідальність за виконання рішення суду в повному обсязі; твердження відповідача щодо неправильно обраного способу захисту не заслуговують на увагу, адже позивач має право захистити порушені права к порядку статті 625 ЦПК.

Представник позивача в судові засідання 11.09.2025 та 07.10.2025 року не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав до суду клопотання згідно яких, вимоги викладені в позовній заяві та запереченні на пояснення підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та проводити судові засідання за його відсутності.

У судове засідання 11.09.2025 та 07.10.2025 року з`явилась: представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Губська Х.Ю. та надала пояснення, якими заперечувала проти позову та просила відмовити в його задоволенні.

Заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Фактичні обставини, встановлені судом під час розгляду справи, які не заперечуються її учасниками.

Судом встановлено, що 27 лютого 2008 року між Акіцонерним товариством «Райффайзен банк» (правонаступником якого є Товариство з омбеженою відповідальністю «Цикл Фінанс») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/0018/82/88703, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 52 734 дол. США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки від 28 лютого 2008 року.

Однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором виконував не в повному обсязі, внаслідок чого у боржника перед Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» виникла заборгованість.

Рішенням Хаджибейського (Малиновського) районного суду міста Одеси по справі №2/1519/7112/11 від 01 грудня 2011 року позов Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль в особі Одеської обласної дирекції АТ „Райффайзен Банк Аваль задоволено та вирішено:

Стягнути з ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль`в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором №014/0018/82/88703 від 27.02.2008 року в розмірі 200497,59 (двісті тисяч чотириста дев`яносто сім доларів США 59 центів), що за курсом НБУ (1 дол. США=7,9707 грн.) складає 1598106,14 (один мільйон п`ятсот дев`яносто вісім тисяч сто шість гривень 14 коп.), у тому числі:

- заборгованість за кредитом - 50127,75 дол. США, що складає 399553,26 грн.;

- заборгованість за відсотками - 19384,83 дол. США, що складає 154510,66 грн.;

- пеня за прострочення тілу кредиту - 35516,50 дол. США, що складає 283091,37 грн.;

- пеня за прострочення відсотків по кредиту - 95468,51 дол. США, що складає 760950,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у розмірі заставленого майна, шляхом продажу з прилюдних торгів предмета іпотеки за договором від 28.02.2008 року, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу за Кредитним договором №014/0018/82/88703 від 27.02.2008 року, що становить 200497,59 доларів США, що за курсом НБУ складає 1598106,14 грн.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль в особі Одеської обласної дирекції АТ „Райффайзен Банк Аваль суму державного мита в розмірі 1700,0 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн. 00 коп.

Строк пред`явлення виконавчого документу з приводу виконання рішення Хаджибейського (Малиновського) районного суду міста Одеси по справі №2/1519/7112/11 від 01 грудня 2011 року пропущено.

28 квітня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-60-1 на підставі якого було відступлено право вимоги за Кредитним договором №014/0018/82/88703. В свою чергу, Акціонерне товариство «Оксі Банк» набуло право вимоги на підставі Договору відступлення права вимоги №114/2-60 від 28 квітня 2023 року, укладеного між АТ «Оксі Банк» та АТ «Райффайзен Банк».

10 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки/застави, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстровано за №143, на підставі якого було відступлено право Іпотекодержателя за Договором іпотеки від 28 лютого 2008 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М., зареєстрований за №983. В свою чергу, Акціонерне товариство «Оксі Банк» набуло право вимоги на підставі Договору відступлення прав за договорами іпотеки/застави від 10 травня 2023 року, укладеного між АТ «Оксі Банк» та АТ «Райффайзен Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстровано за №142.

Відступлена вимога за кредитним договором №014/0018/82/88703 від 27 лютого 2008 року становить 150 973,80 дол. США, з яких 50 127,75 дол. США сума заборгованності за основною сумою боргу по кредиту, 100 846,05 дол. США сума заборгованості за відсотками.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права під час вирішення справи по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 105 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення як ст.3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.03.2023 р. у справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21) , а також у постановах від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20, від 18 березня 2020 року у справі № 442/398/15-ц Верховний Суд зазначив, що натуральним зобов`язанням є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном.

Конструкція ст.625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням принципу розумності свідчить, що:

- натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном;

- натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Конструкціястатті 625 ЦК Українищодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

- кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку

- задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності.

Очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги.

Як встановлено судом, рішенням Хаджибейського (Малиновського) районного суду міста Одеси по справі №2/1519/7112/11 від 01 грудня 2011 стягнена вимога за кредитним договором №014/0018/82/88703 від 27 лютого 2008 року.

При цьому в частині відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судом було визначено порядок виконання рішення, а саме шляхом продажу з прилюдних торгів предмета іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором.

Виконання рішення шляхом продажу майна з торгів здійснює приватний або державний виконавець, а не боржник чи стягувач. Виконавець відкриває виконавче провадження за заявою стягувача, організовує реалізацію майна боржника на торгах та перераховує отримані кошти стягувачу.

Водночас, можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено в установленому законом порядку.

Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржників невизначеному стані понад встановлений Законом час, та порушило б принцип правової визначеності, як одного із основоположних аспектів верховенства права.

На час звернення до суду з даним позовом, рішення Хаджибейського (Малиновського) районного суду міста Одеси по справі №2/1519/7112/11 від 01 грудня 2011, на виконанні не знаходиться, заміна сторони по справі №2/1519/7112/11 її правонаступником не здійснювалась, строк для пред`явлення виконавчого пропущено.

Тобто, рішення Хаджибейського (Малиновського) районного суду міста Одеси по справі №2/1519/7112/11 від 01 грудня 2011, не може бути виконане.

Отже, первісний кредитор і позивач, як правонаступник кредитодавця, не реалізував своїх прав на звернення у встановлені законом строки до примусового виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитом, втратив своє право вимоги на примусове виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором та рішенням суду (сплив строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого з метою примусового виконання рішення суду).

У даному випадку, зобов`язання відповідачів за кредитним договором №014/0018/82/88703 від 27 лютого 2008 року є задавненим, у зв`язку з чим набуло характеру натурального зобов`язання. Тобто, заборгованість в порядку ст. 625 ЦК України, була нарахована позивачем на вимогу, яка на даний час існує в натуральному зобов`язанні.

При цьому, приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

У позивача, як правонаступника кредитодавця, для охорони інтересів боржника, була можливість пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги, або після відкриття виконавчого провадження.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23.11.2022 року у справі № 285/3536/20.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2024 року у справі № 916/735/23 також сформулювала правовий висновок щодо застосування приписів частини другої статті 625 ЦК України. У цій справі колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вказала на відсутність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, передбаченого частиною другою статті 625 ЦК України, за обставин підтвердження такого боргу відповідним судовим рішенням, яке не може бути виконаним без вирішення питання щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Тобто колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає, що у випадку, якщо судовим рішенням вже стягнуто з боржника суму боргу, проте стягувач вичерпав можливість пред`явлення виконавчого документа до виконання і такий документ на виконанні не перебуває, зобов`язання вважається натуральним, а отже, стягнення з боржника сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, неможливе.

Також, щодо вимог до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суд зазначає, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі №161/6253/15-ц (провадження № 14-32цс20) - поручитель і майновий поручитель є суб`єктами різних за змістом цивільних правовідносин. Поручитель є суб`єктом такого виду забезпечення виконання зобов`язання, як порука, а майновий поручитель є суб`єктом іншого виду забезпечення виконання зобов`язання- застави. Правовий статус поручителя й майнового поручителя врегульовано окремо, із суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення та для вирішення спорів за їхньої участі шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону.

Оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобов`язань, регулювання якого здійснюється статтями 572-593 глави 49 ЦК України і спеціальним законом, то до іпотечних правовідносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення параграфа 3 глави 49 ЦК України (постанови Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 року у справі № 3-43гс12 та від 17 вересня 2014 року у справі№ 6-109цс14).

Жодним із названих нормативних актів не передбачено солідарну відповідальність боржника за кредитним договором та іпотекодавцем.

Отже, можна зробити висновок, що боржник за основним зобов`язанням та майновий поручитель-іпотекодавець не є солідарними боржниками, оскільки солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом або договором (стаття 541 ЦК України).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення 3 % річних у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору №014/0018/82/88703 укладеного 27 лютого 2008 року та рішення Хаджибейського (Малиновського) районного суду міста Одеси по справі №2/1519/7112/11 від 01 грудня 2011, не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з платіжною інструкцією № SUD300 від 18.07.2025, за звернення до суду із даним позовом, ТОВ «Цикл Фінанс» понесені витрати з оплати судового збору в сумі 3816,36 гривень.

Доказів фактичного понесення сторонами інших судових витрат, зокрема, на професійну правову допомогу, на час розгляду справи суду не надано.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то понесені позивачем витрати з оплати судового збору в сумі 3816,36 гривень, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, покладаються на ТОВ «Цикл Фінанс».

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 610, 625 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 13, 81, 82, 141, 265, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення трьох процентів річних у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору №014/0018/82/88703 укладеного 27 лютого 2008 року та рішення Хаджибейського (Малиновського) районного суду міста Одеси по справі № 2/1519/7112/11 від 01 грудня 2011 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 13.10.2025 року.

Суддя Сергій ГАНОШЕНКО