УХВАЛА

14 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 761/20464/25

провадження № 61-12370ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року у справі за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Господарського суду міста Києва, Держави України в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича звернулось до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Господарського суду міста Києва, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня

2025 року, у відкритті провадження у справі за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Господарського суду міста Києва, Держави України в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

Роз`яснено позивачу право на звернення з позовною заявою в порядку господарського судочинства з урахуванням частини першої статті 28 ГПК України.

У жовтні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу

для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що: «позовна заява не стосується обставин , які виникли при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності між Господарським судом міста Києва , Державою України в особі Державної казначейської служби України та фермерським господарством «Бурка В.В.», тому, що фермерське господарство «Бурка В.В.» не заключало з Господарським судом міста Києва, Державою України в особі Державної казначейської служби України ніяких правочинів у господарській діяльності». Зокрема додає: «Не виконавши вимог ст..19,40,68,151-2 Конституції України,

ст.4, 8 Господарського Кодексу України , ст.20 Господарського процесуального Кодексу України , ч.4 ст.28 Цивільного процесуального Кодексу України, суддя Шевченківського районного суду м. Києва , колегія судів Київського Апеляційного суду порушили права гарантовані ст.8, 40,55,56 Конституції України», а також,

що: «В порушення вимог ст.263 ЦПК України колегія суддів Київського апеляційного суду не вказує відповідні норми права, які вказують, що дана справа не розглядається в порядку цивільного судочинства, а вказані в постанові норми

ГК України, ГПК України не містять норми, згідно яких дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе у тому числі таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позов у справі заявлено Фермерським господарством Бурки Віталія Володимировича до Господарського суду міста Києва, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції вказав, що зі змісту позову вбачається, що спір виник між суб`єктами господарювання (юридичними особами), а нормами ЦПК України не передбачений порядок вирішення спору між зазначеними суб`єктами, тому, зважаючи на суб`єктний склад сторін та суть спору, справа підлягає розгляду господарськими судами у порядку, визначеному нормами ГПК України.

Апеляційний суд, підтримуючи позицію суду першої інстанції, вказав, що Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича заявило вимогу до Господарського суду міста Києва, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та майнової шкоди, заподіяної бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, тому за своїм суб`єктним складом такі вимоги повинні розглядатися в порядку господарського судочинства.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Судом враховано висновки Верховного Суду, зокрема, викладені у постанові Верховного Суду від 29 січня 2024 року в справі № 761/2672/23 (провадження № 61-11035св23) за позовом фермерського господарства.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій

про відсутність підстав для відкриття провадження в справі в порядку цивільного судочинства, враховуючи предмет спору та суб`єктний склад сторін.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, предмет, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору.

Отже, за загальним правилом у порядку цивільного судочинства можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-- підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 461/1930/16-ц (провадження № 14-60цс18) зроблено висновок, що фермерське господарство Бурки В. В. заявило вимогу до прокуратури та Держави України в особі Державної казначейської служби України лише про відшкодування моральної шкоди, заподіяної діями суб`єкта владних повноважень, така вимога не об`єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадає під дію статті 4 ГПК України, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду.

Такий правовий висновок викладений і в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 454/1668/17 (провадження № 61-15046сво18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 454/1008/16-ц (провадження № 14-494цс19) вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи (частина перша статті 1 Закону України «Про фермерське господарство»). Вирішуючи спір у зазначеній справі, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що фермерське господарство ОСОБА_1 заявило вимогу до Держави України в особі Державної казначейської служби України України про відшкодування майнової та моральної шкоди, такі вимоги не об`єднані з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 15 березня 2018 року у справі № 461/1930/16-ц (провадження № 14-60цс18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 464/1874/17 (провадження № 14-395цс18), від 05 червня 2019 року у справі № 454/1690/16 (провадження № 14-152цс19), від 05 червня 2019 року у справі № 454/2181/16 (провадження № 14-226цс19), від 03 липня 2019 року у справі № 454/3304/14 (провадження № 14-272цс19), від 18 вересня 2019 року у справі № 757/37226/17 (провадження № 14-452цс19), підстав для відступу від такої правової позиції не вбачається.

Крім того, подібні правові висновки про юрисдикцію даного спору викладені у постановах Верховного Суду: від 17 лютого 2021 року у справі № 461/3186/16-ц (провадження № 61-14931св19), від 13 вересня 2022 року у справі № 454/2182/16-ц (провадження № 61-4291св19), від 15 листопада 2023 року у справі № 461/5197/22 (провадження № 61-9846св23), від 29 січня 2024 року у справі № 761/2672/23 (провадження № 61-11035св23) та від 02 жовтня 2024 року в справі № 757/3634/23-ц (провадження № 61-4613св24).

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановивши, що фермерське господарство заявило вимогу до Господарського суду міста Києва, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди. Така вимога не об`єднана з іншими вимогами і за своїм суб`єктним складом підпадає під дію статті 4 ГПК України, тому дійшов обґрунтованого висновку, що зазначений спір підвідомчий господарському суду, тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України на законних підставах відмовив у відкритті провадження в справі.

Отже, як позивачами, так і відповідачами у спорах, на які поширюється юрисдикція господарських судів, можуть бути, у тому числі, й фізичні особи,

які не є підприємцями (якщо законом прямо не передбачено винятку з цього правила), а визначений у статті 20 ГПК України перелік справ (спорів), які належать до юрисдикції господарських судів, не є вичерпним.

Оскільки ознакою належності спору до господарських правовідносин є корпоративний характер відносин між учасником (членом) юридичної особи та юридичною особою, пов`язаний зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, отже, зазначений спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Зазначені у касаційній скарзі доводи Верховний Суд вважає необґрунтованими та суб`єктивними судженнями заявника, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на мотивований зміст оскаржуваних судових рішень та доводів касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року у справі за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Господарського суду міста Києва, Держави України в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник