У Х В А Л А

20 жовтня 2025 р.м.Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Медяна Ю.В., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до начальника Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Шуляка Володимира Олександровича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом у якому просить визнати протиправною бездіяльність керівника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці ЦМУМЮ (м. Київ)Шуляка В.О. щодо невжиття заходів для закриття виконавчих проваджень №72190092 та №72190354 та зобов`язати відділ ДВС винести постанови про закриття вказаних виконавчих проваджень на підставі ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.10.2025 позовну заяву залишено без руху та роз`яснено позивачу, що з урахуванням даних позовних вимог він повинен звернутися до суду саме зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, а не з позовною заявою.

14.10.2025 ОСОБА_1 подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначив, що звертається до суду саме з позовом, як людина та громадянин, чиї права порушені органом ДВС, а не зі скаргою на дії державного виконавця, як боржник у виконавчому провадженні.

Ознайомившись з матеріалами позовної заяви, заявою про усунення недоліків, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Положеннями ч.2 ст. 19 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Також, що у порядку цивільного судочинства захист прав особи здійснюється у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно з ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

З позовної заяви та заяви про усунення недоліків чітко вбачається, що ОСОБА_1 має статус боржника у виконавчих провадженнях №72190092 та №72190354, а його вимоги стосуються оскаржень дій/бездіяльності державного виконавця у вказаних виконавчих провадженнях.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст.447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Отже, чинним законодавством чітко встановлений порядок оскарження дій/бездіяльності державного виконавця стороною виконавчого провадження виключно шляхом звернення до суду зі скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця, а не з позовною заявою.

У зв`язку із цим, боржник у виконавчому провадженні не може пред`явити такий позов, оскільки для нього Законом встановлений інший порядок захисту порушених прав.

У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, а помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи, що позивач у справі ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, тобто стороною виконавчого провадження, в рамках якого він просить визнати протиправною бездіяльність державного виконавця та зобов`язати останього вчинити певні дії, така справа не може розглядатися за правилами позовного провадження в порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження за даним позовом слід відмовити.

Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 його право на звернення до суду з даними вимогами зі скаргою на дії державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Керуючись ст. 19, 186, 447-1 ЦПК України, ст. 1, 15, 74 Закону Україну «Про виконавче провадження» суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Шуляка Володимира Олександровича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 його право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом 15 днів з дня її проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Суддя