(2/199/5304/25)
РІШЕННЯ

іменем України

14.10.2025

м. Дніпро

справа №199/11029/25

провадження № 2/199/5304/25

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Подорець О.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, -

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради,

відповідач ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза постачання теплової енергії.

В обґрунтування позову зазначивши, що відповідно до Договору про надання послуги з постачання теплової енергії №050192 від 24.12.2021 ОСОБА_1 отримує послуги за адресою АДРЕСА_1 .

У зв`язку із невиконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку по оплаті послуг з постачання теплової енергії він має заборгованість в розмірі 376 145,74 грн., з яких 275 328,91 грн. основний борг, 15 906,61 грн. 3% річних, 63 537,96 грн. інфляційні збитки, 19 372,26 грн. пеня, яку позивач, а також судові витрати просить стягнути з відповідача на свою користь.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 14.08.2025 по справі відкрито провадження та визначено її розгляд проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Розгляд (формування та зберігання) судової справи проводиться в змішаній (паперовій та електронній) формі.

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач ОСОБА_1 повідомлявся судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання.

09.09.2025 через систему «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Держирука В.Г. подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі через те, що при розрахунку штрафних (фінансових) санкцій позивачем не враховано вимоги нормативних актів, які регулюють дані відносини, внаслідок чого були допущені порушення, а саме: як вбачається з наданого позивачем розрахунку сум позовних вимог, штрафні санкції розраховано станом на 05.08.2025. При цьому пеня нарахована за період з 01.02.2022 по 05.08.2025 є протиправною з огляду на положення підпункту 4 пункту 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», а також Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» та повинна нараховуватися за період з 30.12.2023 по 02.07.2025.

Також відповідач не погоджується із наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат.

Позивачем суму 3% річних розраховано за період з 01.02.2022 по 02.07.2025. Утім, нормами Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 (в редакціях від 05.03.2022 та від 27.04.2023) встановлено заборону нарахування 3% річних на суму заборгованості в період з 24.02.2022 по 29.12.2023.

Суму інфляційних втрат позивачем розраховано за період з лютого 2022 року по червень 2025 року.Утім, нормами Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 (в редакціях від 05.03.2022 та від 27.04.2023) встановлено заборону нарахування інфляційних втрат на суму заборгованості в період з лютого 2022 року по грудень 2023 року, а тому нарахування інфляційних збитків повинно було розраховуватись за період з січня 2024 року по червень 2025 року, у зв`язку з чим представником відповідача зроблено власний розрахунок суми збитків від інфляції та 3% річних, які також долучено до матеріалів справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води для задоволення потреб опалення та гарячого водопостачання населення та інших груп споживачів.

КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради надає послуги з постачання теплової енергії, в тому числі за адресою: АДРЕСА_2 , за якою послуги отримує в ідповідач ОСОБА_1 , який на підставі договору купівлі-продажу, 1700/Н, серія та номер: 2451, від 04.10.2021 є власником даного об`єкта нерухомості, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №286092145 від 22.11.2021.

24.12.2021 між КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуги з постачання теплової енергії №050191.

Позивачем відповідно до тарифів на теплову енергію, постачалася теплова енергія за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із наданим до суду розрахунком заборгованості сума боргу з оплати послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , за період з грудня 2021 року по травень 2025 року становить 275 328,91 грн.

Також, КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради відповідачу ОСОБА_1 нарахована пеня за період з 01.02.2022 по 05.08.2025 включно у розмірі 19 372,26 грн., інфляційні втрати за період з 01.02.2022 по 05.08.2025 у розмірі 63 537,96 грн. та 3% річних за період з 01.02.2022 по 05.08.2025 у розмірі 15 906,61 грн.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 629 ЦК, договір є обов`язковим для виконання сторонами, приписами ст. 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначеною статтею встановлено презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна.

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Пунктами 1, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно зі ст. 25 ЗУ «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень ст. 625 ЦК України зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Крім того, ст. 550 ЦК України передбачено право кредитора на стягнення неустойки з боржника у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У той же час, Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин, який тривав до 30.06.2023.

Згідно п.п. 4 п. 3 розділу ІІ «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Утім, Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних збитків та пені, оскільки на період нарахованої заборгованості (з грудня 2021 року по травень 2025 року) відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» та Постанови Кабінету Міністрів України №206 в редакціях, які діяли у вказаний період, було заборонено нарахування 3% річних, інфляційних збитків, пені за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Що стосується основного боргу в розмірі 275 328,91 грн., суд зазначає наступне.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що відповідач сплатив заборгованість за договором про надання послуги з постачання теплової енергії №050191 від 24.12.2021, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за даним договором суду не надано, також не надано спростування наданого позивачем розрахунку.

Водночас суд враховує, що якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами перед судом, що ним зроблено не було.

Підписанням договору про надання послуги з постачання теплової енергії №050191 від 24.12.2021 без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що він ознайомлений та погоджується з усіма його умовами, а тому суд вважає, що з останнього на користь позивача слід стягнути заборгованість за теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , за період з грудня 2021 року по травень 2025 року в розмірі 275 328,91 грн.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 3 303,95 грн. (4 513,75 грн. х 275 328,91 грн. : 376 145,74 грн.).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273,279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради заборгованість за теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , за період з грудня 2021 року по травень 2025 року в розмірі 275 328 (двісті сімдесят п`ять тисяч триста двадцять вісім) грн. 91 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської радисудові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 3 303 (три тисячі триста три) грн. 95 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 14 жовтня 2025 року.

Позивач Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, , юридична адреса пр. Д.Яворницького, буд. 37, м. Дніпро, 49044, місцезнаходження пр. Слобожанський, буд. 29, офіс 504, м. Дніпро, 49081.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_3 .

Суддя О.Б.Подорець