Справа №522/5898/25-Е
Провадження №2/522/4741/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Смоковій А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 186613,25 грн., а також судового збору у розмірі 2422,40 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.03.2013 року між ПАТ «Банк Русский Стандарт» (правонаступником якого є АТ «Банк Форвард») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №105045599, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито поточний рахунок та надано кредит у сумі 955,10 грн. на строк 307 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов договору. У зв`язку із невиконанням зобов`язань у відповідача утворилась заборгованість. 25.07.2024 року між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» укладено Договір про відступлення прав вимоги №GL1N426202/1. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №105045599 від 21.03.2013 р. становить 186613,25 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 96411,2 грн.; заборгованість за відсотками 64585,3 грн.; заборгованість за комісією 25616,75 грн. Оскільки відповідач в добровільному порядку заборгованість по кредиту не сплатив, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.04.2025 р. відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Учасники справи про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до Відповіді із Єдиного державного демографічного реєстру адреса місця проживання відповідача зареєстрована: АДРЕСА_1 .

На адресу місця реєстрації відповідача було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі, однак листом із рекомендованим повідомленням про вручення повернувся до суду із відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відзив від відповідача до суду не надходив.

Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи те, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, про відкриття провадження був повідомлений належним чином а також те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд, керуючись положеннями ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.03.2013 р. між ПАТ «Банк Русский Стандарт» (правонаступником якого є АТ «Банк Форвард») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №105045599, на підтвердження позивачем надано Заяву №105045599 від 21.03.2013 р.

Відповідно до умов якого сума кредиту становить 955,10 грн., строк кредитування 307 днів з 22.03.2013 р. по 22.01.2014 р., ставка по кредиту 0,01% річних, загальнга сума відсотків по кредиту 0,10 грн., комісійна винагорода за РО щомісячно: 9,56 грн. Ставка по ліміту 55% річних. Найменування товару бритва Braun 195, вартістю 869 грн.

З Заяви №105045599 аркуш 2 передбачені оферти, а саме: про відкриття поточного рахунку, що буде використуваватись виключно в рамках кредитного договору та надання кредиту; про укладення договору застави; про укладення договору про надання та використання платжіної картки, в рамках якого буде випущена платіжна картка, відкрто поточний рахунок, для здійснення операцій за разхунком картки сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити ліміт в межах якого є право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту в межах шістнадцяти тисяч гривень та здійснювати у відповідності до ст. 1069 ЦПК України кредитувння рахунку картки.

ОСОБА_1 було підписано талицю графік платежів за кредитним договором №105045599 від 21.03.2013 р., довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту.

21.03.2013 р. ОСОБА_1 здійнила покупку товару бритва Braun 195, що підтверджуєьбся копією рахунку-фактури та видаткової накладної. Вказаний товар є предметом кредитного договору №105045599 від 21.03.2013 р.

Як зазначає у позовній заяві позивач, у зв`язку із невиконанням зобов`язань у відповідача за кредитним договором №105045599 від 21.03.2013 р. перед АТ «Банк Форвард» утворилась заборгованість.

У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Уст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банка бо інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст. 1048 ЦК України).

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

При цьому, згідно з частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з такого.

25.07.2024 р. між АТ «Банк Форвард» (банк) та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» (новий кредитор) укладено Договір про відступлення прав вимоги №GL1N426202/1, за яким банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредиор набуває права вимоги банку до позичальників та/абозаставодавців, зазначених у Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги, за кредитними договорами згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку визначеному цим договором.

До позовної заяви копію Витягу із Реєстру до Договору про відступлення прав вимоги №GL1N426202/1 від 25.07.2024 р., з якого вбачається, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №107370251 від 01.07.2013 р. у розмірі 186613,25 грн.

Саме за вказаним кредитним договором №107370251 від 01.07.2013 р. було надано Розрахунок заборгованості щодо ОСОБА_1 , який здійснений первісним кредитором АТ «Банк Форвард», та відповідно до якого заборгованість складає 186613,25 грн.

У свою чергу, у позовній заяві позивач в обгрунтуванні позовних вимог посилається на укладання між ПАТ «Банк Русский Стандарт» (правонаступником якого є АТ «Банк Форвард») та ОСОБА_1 було укладено кредитного договору №105045599 від 21.03.2013 р., та надає до позову копії кредитного договору №105045599 від 21.03.2013 р.

Позивач зазначає, що на підставі Договору про відступлення прав вимоги №GL1N426202/1 від 25.07.2024 р. товариство отримало право вимоги і до ОСОБА_1 за кредитним договором №105045599 від 21.03.2013 р.

Матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №105045599 від 21.03.2013 р., порушення зобовязань якого і стало предметом даного позову. Додана до позову копія Витягу із Реєстру до Договору про відступлення прав вимоги №GL1N426202/1 від 25.07.2024 р., стосується кредитного договору №107370251 від 01.07.2013 р. у розмірі 186613,25 грн.

У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки про те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Отже, суди беруть до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за яким набуває новий кредитор.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі № 2221/2373/12 (провадження № 61-483св23).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За таких обставин, представником позивача не доведено та судом не встановлено беззаперечного факту порушення відповідачем прав позивача ТОВ «ФК«Кредит-Капітал».

У зв`язку з відсутністю необхідних доказів, суд позбавлений можливості впевнитись у законності права вимоги позивача до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, правові підстави для стягнення судових витрат з відповідача відсутні.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат також не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 530, 612, 625, 628, 638 ЦК України, ст.ст.77,79,80,141,263-265,279,282-283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання)без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Текст рішення складено та підписано 14 жовтня 2025 року.

Суддя Донцов Д.Ю.