Справа № 729/1120/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( заочне)

26 вересня 2025 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Кузюри В.О.

за участю секретаря Ященко Л.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників органу опіки та піклування Шаманської І.І.,

Собачкової Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Бобровицької об`єднаної територіальної громади в особі Бобровицької міської ради Чернігівської області про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення її батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.02.2006 року був укладений шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька позивача та відповідача ОСОБА_4

29.04.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був розірваний за рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області.

Відповідно до розпорядження Бобровицької державної адміністрації від 07.08.2015 № 163 місце проживання ОСОБА_4 визначено у сім`ї батька ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , де вона і зареєстрована.

ОСОБА_4 з 2015 року і по даний час проживає з батьком і перебуває повністю на його утриманні. Позивачу доглядати за донькою допомагає мама ОСОБА_1 . Батько займається її вихованням, піклується про її добробут та здоров`я, забезпечує дочку всім необхідним. З 2015 року відповідачка залишила дочку і позивача без жодних на те причин та пояснень. Але і під час спільного проживання відповідачка вихованням дочки практично не займалась. У період з 2015 року і по даний час відповідачка ні разу не відвідувала дочку і не телефонувала.

Позивач та його представник у судовому засіданні вимоги підтримали . просять їх задовольнити.

При цьому позивач зазначив , що дійсно відповідачка в 2015 році залишила сім"ю , дочкою з того часу не цікавилася. Дочка перебуває на його повному утриманні , він самостійно виховує доньку , в цьому йому допомагає бабуся дитини. Жодного зв"язку з матір"ю дитини не має. Позивач не забороняв дочці спілкуватися з матір"ю. Коли дочці було 6 років вона була в матері, але коли повернулася , то сказала що більше не бажає спілкуватися з матір"ю. В подальшому в судових дебатах зазначив, що в будь-який час він може бути призваний на військову службу та не впевнений , що відповідачка буде належним чином опікуватися дочкою.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судових повісток за місцем її реєстрації, проте конверти постійно поверталися в відмітками , що адресат відсутній за вказаною адресою або за закінченням терміну зберігання , тому в подальшому відповідачка повідомлялася шляхом розміщення оголошення на офіційному веб- сайті суду , що з огляду на положення ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням. Відповідачкою було подано дві заяви про відкладення розгляду , проте в подальшому жодних заяв від неї не поступало , відзив нею не подавався. Враховуючи вищезазначене та за згоди позивача розгляд проводився в відсутність відповідачки .

Представник третьої особи органу опіки та піклування Бобровицької об`єднаної територіальної громади в особі Бобровицької міської ради Ніжинського району Чернігівської області Собачкова Л.А. у судовому засідання зазначила , що в судовому засіданні не встановлено належними доказами підстав з яких ОСОБА_3 підлягає позбавленню батьківських прав та які зазначені в ст.164 СК України.

В судовому засіданні допитувалася також ОСОБА_4 , яка зазначила, що вона повністю підтримує позов батька . На запитання чому вважає, що матір необхідно позбавити батьківських прав пояснила , що вона на неї ображена , так як матір з часу коли пішла з сім"ї не цікавилася дочкою, не допомагала їй в навчанні , не брала участі в її вихованні . Останній раз вона спілкувалася з матір"ю ще коли була маленька.

Розглянувши позовну заяву , заслухавши учасників процесу , свідка , дослідивши письмові докази , суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками неповнолітньої ОСОБА_4 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.10).

Дитина ОСОБА_4 зареєстрована та проживає разом з батьком за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджено витягом з реєстру територіальної громади (а.с.12), та довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 13056 від 14.05.2024 року , відповідно до якої за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (а.с.13).

Відповідно до розпорядження Бобровицької державної адміністрації від 07.08.2015 № 163 місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 визначено у сім`ї батька ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (а.с.14).

Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини від 24.05.2024 року, неповнолітня ОСОБА_4 має належні умови для проживання, вихованням дитини займається батько, мати з дитиною не спілкується з 2015 року, не приїздить до доньки, матеріально не допомагає, не піклується про її здоров`я(а.с.15-18).

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

У ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі № 61-14351 св 21 зроблено висновок, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до положень діючого Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не вливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При розгляді питання про позбавлення батьківських прав висновок органу опіки та піклування є обов`язковим документом, який суд досліджує під час розгляду справи про позбавлення батьківських прав, проте має рекомендаційний характер. Орган опіки та піклування проводить обстеження умов проживання дитини та інших осіб, а також витребовує інші документи для формування висновку про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав, який подається до суду.

Той з батьків, з ким проживає дитина, звертається до органу опіки та піклування з відповідною заявою. Орган опіки та піклування проводить засідання за особистої присутності обох батьків. На підставі зібраних відомостей формується письмовий висновок про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав.

Позивачем не надано висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав , отже він не звертався за отриманням такого висновку . І хоча такий висновок має лише рекомендаційних характер , оцінюється судом в комплексі з іншими доказами , він може містити дані щодо причин невиконання відповідачкою батьківських обов"язків, попередження її про зміну ставлення до своїх обов"язків. Так як орган опіки та піклування не спілкувався з відповідачкою , не з"ясовував причини з яких вона не приймає участь в житті дитини та не попереджав відповідачку про необхідність зміни ставлення до своїх батьківських обов"язків , представник органу опіки та піклуваня заперечила щодо задоволення позову.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу продовжує не виконувати своїх батьківських обов`язків, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що позбавлення відповідачки ОСОБА_3 батьківських прав щодо дочки є обґрунтованим заходом впливу і буде слугувати якнайкращим інтересам самої дитини.

З огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема в частині її права на спілкування з матір`ю та збереження зв`язків із нею, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідачки такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), проте, наявності таких обставин у цій справі не доведено.

Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем не було надано безспірних доказів, які свідчать про необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав, приймаючи до уваги те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 164, 165 СК України, ст.ст. 258-259, 264, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Бобровицької об`єднаної територіальної громади в особі Бобровицької міської ради Ніжинського району Чернігівської області про позбавлення батьківських прав відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.О. Кузюра.