Справа № 344/6693/25
Провадження № 22-ц/4808/1302/25
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Василишин Л.В.,

секретар Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2025 року, ухвалене судом у складі головуючого судді Антоняка Т. М. у м. Івано-Франківськ, повне судове рішення виготовлено 24 липня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», Головного сервісного центру МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (ТСЦ МВС № 2641) про визнання права власності на транспортний засіб,

в с т а н о в и в:

14 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, покликаючись на те, що 05.09.2019 між нею та AT КБ «ПриватБанк» було укладено договір фінансового лізингу № IFFEA!00000551 щодо транспортного засобу (автомобіля) марки Volkswagen, моделі Passat, 2012 року випуску, НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 . Поряд з цим, 30.07.2020 між нею та AT КБ «ПриватБанк» укладено Додатковий договір № 1, який є невід`ємною частиною Договору лізингу. Вказані правочини посвідчені приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Максимчин Т.В.

Відповідно до умов Договору лізингу, їй був переданий вказаний вище транспортний засіб. Всі передбачені Договором платежі були достроково внесені нею до червня 2024 року. Після повного внесення передбачених Договором лізингу платежів, AT КБ «ПриватБанк» з супровідним листом від 02.07 2024 року, надіслав їй пакет документів для оформлення права власності та перереєстрації транспортного засобу, а саме: наказ від 30.06.2024 № IFFEA!00000551, акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, акт приймання-передачі транспортного засобу, довіреність на її ім`я, договір купівлі-продажу предмету лізингу та довідку про зняття транспортного засобу з військового обліку. Вказані акти та договір купівлі-продажу предмету лізингу були нею підписані, а їх примірники повернуті AT КБ «ПриватБанк». Зокрема, згідно з наказом від 30.06.2024 року № IFFEA!00000551 головному бухгалтеру Управління автокредитування АТ КБ «ПриватБанк» доручалось зняти зазначений транспортний засіб з балансу відповідача для подальшої перереєстрації на її ім`я.

Відповідно до п. 1.1. Договору купівлі-продажу у зв`язку з повним розрахунком між Покупцем і Продавцем за Предмет лізингу до дати укладення цього договору шляхом виплати Покупцем усієї вартості Предмету лізингу за Договором лізингу, Продавець зобов`язувався передати у власність мені предмет лізингу, а вона, у свою чергу, зобов`язувалась прийняти даний транспортний засіб на умовах, визначених цим договором. Також, згідно з п. 2.3 Договору приймання-передача товару здійснюється уповноваженими представниками сторін шляхом підписання Угоди (Акту) про перехід права власності на ТЗ, а вона зобов`язується у десятиденний термін з дня підписання договору здійснити перереєстрацію ТЗ на своє ім`я. Також, як зазначено в Акті звірки взаєморозрахунків та переходу права власності № IFFEA!00000551 від 30.06.2024 року по фінансовому лізингу зобов`язання за договором були виконані належним чином (п.1), всі належні до сплати платежі повністю сплачено (п.2), а предмет лізингу (транспортний засіб) з відповідними документами передано їй у власність.

Водночас при зверненні для перереєстрації транспортного засобу до регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (ТСЦ МВС № 2641) 17.09.2024 року вона отримала усну відмову у зв`язку з тим, що в Єдиному реєстрі боржників містяться відомості про попереднього власника транспортного засобу (АТ КБ «ПриватБанк»). Пізніше факт та підстави відмови у перереєстрації транспортного засобу підтверджено у листі ТСЦ МВС № 2641 від 24.09.2024 року. У свою чергу, як випливає з листа від 07.10.2024 року АТ КБ «ПриватБанк» у відповідь на її звернення, переоформлення права власності на транспортний засіб можливе лише шляхом звернення до суду з позовом про визнання права власності.

Позивачка зазначає, що на даний час нею повністю виконанні умови Договору лізингу та Договору купівлі-продажу, а автомобіль перебуває у її фактичному володінні та користуванні. Таким чином, вона набула фактично право власності на зазначений транспортний засіб, проте не може реалізувати своє право власності та перереєструвати транспортний засіб через наявність у Єдиному реєстрі боржників відомостей про відповідача.

Враховуючи вищенаведене, позивачка просила визнати за нею право власності на транспортний засіб (автомобіль) марки Volkswagen, моделі Passat, 2012 року випуску, НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2025 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб (автомобіль) марки Volkswagen, моделі Passat, 2012 року випуску.

Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2025 року ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до Єдиного державного реєстру МВС автомобіль марки Volkswagen, модель Passat, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 знак НОМЕР_4 зареєстровано за АТ КБ «Приватбанк». Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників АТ КБ «Приватбанк» є боржником. Тому відповідно до приписів законодавства, перереєстрація автомобіля з АТ КБ «Приватбанк» на ОСОБА_1 до виключення статусу «Боржник» АТ КБ «Приватбанк» з Єдиного реєстру боржників є неможлива.

Крім того вказує на порушення норм процесуального права та визначення кола осіб, які повинні відповідати за позовом. РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях зазначає, що позовом про визнання права власності є позадоговірний позов власника майна про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Необхідність у даному способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. В даному випадку АТ КБ «Приватбанк» не оспорює право власності позивача та по суті визнає його, що підтверджується документами, які надано ОСОБА_1 для перереєстрації автомобіля на її ім`я. Отже, за відсутності предмету спору даний позов до задоволення не підлягав.

Зазначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 334 ЦК України). Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

Отже, право власності на автомобіль ОСОБА_1 набула саме за договором фінансового лізингу та актом приймання-передачі, що доводить відсутність предмету спору в дані справі.

Також стверджує, що РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) відповідно до пункту першого Положення про регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС), затвердженого наказом Головного сервісного центру МВС від 01 вересня 2023 року № 114 є відокремленим структурним підрозділом Головного сервісного центру МВС, утвореним на правах філії без статусу юридичної особи. РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях безпосередньо підпорядковується Головному сервісному центру МВС. РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях. Зважаючи на наведене РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях не може бути залучений у справу в якості відповідача, оскільки не має статусу юридичної особи про що суду першої інстанції було подано заяву № 31/28/12-9022-2025 від 20 травня 2025 року.

Просить скасувати судове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2025 року повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують позов про визнання права власності на транспортний засіб, а навпаки свідчать про його правомірність як щодо суті позовної вимоги, так і щодо визначеного складу учасників справи.

Апелянт стверджував, що перереєстрація транспортного засобу не є можливою, виходячи з положень п. 15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 1388. Згідно з цим положенням у разі надходження до сервісного центру МВС звернення щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація транспортного засобу не здійснюється. Водночас як випливає із зазначеного п. 15 Порядку, заборона здійснення перереєстрації транспортного засобу не поширюється на випадки, коли перереєстрація транспортного засобу не пов`язана з його відчуженням. Також як зазначає ч. 5 ст.34 Закону України «Про дорожній рух» територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України зобов`язані відмовити у вчиненні реєстраційної дії (щодо транспортного засобу) у разі звернення особи, яка внесена до Єдиного реєстру боржників, для здійснення перереєстрації, зняття з обліку транспортного засобу з метою його відчуження.

У даному випадку до РСЦ для здійснення перереєстрації транспортного засобу звернулось не АТ КБ «Приватбанк», яке внесене до Єдиного реєстру боржників. При цьому, вказує, що метою звернення до апелянта було не відчуження транспортного засобу, а підтвердження права власності на нього.

Крім того, апелянт стверджує, що предмет спору у даній справі відсутній. В той же час, як вбачається з апеляційної скарги, РСЦ не погоджується з позовними вимогами, стверджує, що перереєстрація транспортного неможлива, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Таким чином, апеляційна скарга містить суперечливі або ж взагалі взаємовиключні аргументи, а заперечення відповідача проти позовних вимог свідчить про наявність спору.

Також апелянт вважає, що РСЦ не може бути залучений до справи в якості відповідача, оскільки не є юридичною особою. У цьому зв`язку варто зазначити, що відповідачем у даній справі є Головний сервісний центр МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях. Як випливає з Положення про РСЦ, наявного у матеріалах справи, такий є відокремленим структурним підрозділом Головного сервісного центру МВС. У свою чергу, згідно з п. 21 Положення про Головний сервісний центр МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.112015 року № 1393 (у редакції наказу від 26.11.2018 року № 955), ГСЦ МВС є юридичною особою публічного права. Водночас заявляючи про неможливість залучення до справи ТСЦ через відсутність статусу юридичної особи, апелянт фактично заперечує власну цивільну процесуальну правоздатність та дієздатність в розумінні ст. 46 та ст. 47 ЦПК України.

Враховуючи зазначене вище, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2025 р. без змін.

Представник відповідача Головного сервісного центру МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (ТСЦ МВС № 2641) до апеляційного суду не явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення представника відповідача AT КБ «ПриватБанк» Пелих Я.М., вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, вимоги та доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено матеріалами справи, 05.09.2019 між AT КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу № IFFEA!00000551 щодо транспортного засобу (автомобіля) марки Volkswagen, моделі Passat, 2012 року випуску, НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 (надалі за текстом - Договір лізингу).

30.07.2020 між AT КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір № 1, який є невід`ємною частиною Договору лізингу.

Вказані правочини посвідчені приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Максимчин Т.В.

Відповідно до п. 2.2. Договору лізингу, лізингодавець на умовах фінансового лізингу передавав у платне володіння та користування предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов`язувався прийняти предмет лізингу та сплатити лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов`язані з виконанням Договору.

Пунктом 11.2. Договору лізингу передбачено, що по закінченню строку лізингу, на протязі 10 (десяти) робочих днів з дня закінчення Строку лізингу передбаченого Договором, при обов`язкових умовах сплати Лізингоодержувачем в повному обсязі Заборгованості, Лізингодавець зобов`язаний підписати Акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності. Право власності на Предмет лізингу переходить від Лізингодавця до Лізингоодержувача в момент підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печаткою Лізингодавця Акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності, але не раніше ніж через один рік, починаючи з дати підписання Сторонами Акту.

Зобов`язання лізингоодержувача щодо сплати лізингових платежів мали бути виконані до лютого 2025 року згідно з графіками, передбаченими Договором та Додатком №1 до Додаткового договору № 1.

Після повного внесення передбачених Договором лізингу платежів, AT КБ «ПриватБанк» з супровідним листом від 02.07 2024 року, надіслав позивачці пакет документів для оформлення права власності та перереєстрації транспортного засобу, а саме: наказ від 30.06.2024 № IFFEA!00000551, акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, акт приймання-передачі транспортного засобу, довіреність на моє ім`я, договір купівлі-продажу предмету лізингу та довідку про зняття транспортного засобу з військового обліку.

Згідно з наказом від 30.06.2024 року № IFFEA!00000551 головному бухгалтеру Управління автокредитування АТ КБ «ПриватБанк» доручалось зняти зазначений транспортний засіб з балансу відповідача для подальшої перереєстрації на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1.1. Договору купівлі-продажу, у зв`язку з повним розрахунком між Покупцем і Продавцем за Предмет лізингу до дати укладення цього договору шляхом виплати Покупцем усієї вартості Предмету лізингу за Договором лізингу, Продавець зобов`язувався передати у власність мені предмет лізингу, а Покупць, у свою чергу, зобов`язувалась прийняти даний транспортний засіб на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 2.3 Договору, приймання-передача товару здійснюється уповноваженими представниками сторін шляхом підписання Угоди (Акту) про перехід права власності на ТЗ, а Покупць зобов`язується у десятиденний термін з дня підписання договору здійснити перереєстрацію ТЗ на своє ім`я.

Як зазначено в Акті звірки взаєморозрахунків та переходу права власності № IFFEA!00000551 від 30.06.2024 року по фінансовому лізингу зобов`язання за договором були виконані належним чином (п. 1), всі належні до сплати платежі повністю сплачено (п .2), а предмет лізингу (транспортний засіб) з відповідними документами передано ОСОБА_1 у власність.

При зверненні для перереєстрації транспортного засобу до регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (ТСЦ МВС № 2641) 17.09.2024 року позивачка отримала усну відмову у зв`язку з тим, що в Єдиному реєстрі боржників містяться відомості про попереднього власника транспортного засобу (АТ КБ «ПриватБанк»), Пізніше факт та підстави відмови у перереєстрації транспортного засобу підтверджено у листі ТСЦ МВС № 2641 від 24.09.2024 року.

Відповідно до листа від 07.10.2024 року АТ КБ «ПриватБанк» у відповідь на звернення позивачки повідомив, що переоформлення права власності на транспортний засіб можливе лише шляхом звернення до суду з позовом про визнання права власності.

Задовольняючи позов, суд прийшов до висновку про те, що дії позивача щодо перереєстрації транспортного засобу спрямовані на завершення процедури відчуження майна від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 за результатами виконання договору фінансового лізингу. Тому наявні підстави для захисту порушених прав позивача шляхом визнання за нею права власності на автомобіль марки Volkswagen, моделі Passat, 2012 року випуску, НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 . Визнання права власності на спірний автомобіль за позивачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що згідно з ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (не прямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.

Згідно з ст.41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України врегульовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до норм ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (надалі - Порядок), затверджених постановою КМУ № 1388 від 07 вересня 1998 року (надалі - Порядок), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Пункт 1 Порядку передбачає, що на території України встановлено єдину процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі ТЗ), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Згідно з пунктом 8 цього Порядку державна реєстрація ТЗ проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі правомірність придбання) ТЗ, відповідність конструкції ТЗ установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів здійснюється за місцем звернення власника або його уповноваженої особи незалежно від місця реєстрації (проживання) фізичної особи чи місцезнаходження юридичної особи. При цьому в реєстраційних документах зазначається місце реєстрації (проживання) фізичної особи (для внутрішньо переміщених осіб - місце проживання на підставі відповідних документів) або місцезнаходження та стоянки юридичної особи, за якою реєструється транспортний засіб (пункт 24 Порядку).

Перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або непридатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників-юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери (п.33 Порядку).

Згідно з Положенням про територіальний сервісний центр МВС на них покладено повноваження щодо скасування в установленому законодавством України порядку реєстрації/обліку транспортних засобів.

Стаття 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Комплекс заходів, пов`язаних з проведенням державної реєстрації (перереєстрації) та зняттям з обліку призначених для експлуатації на вулично-шляховій мережі загального користування транспортних засобів усіх типів здійснюють територіальні сервісні центри МВС у Дніпропетровській області, як структурні підрозділи територіального органу МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС).

Таким чином, регіональні сервісні центри проводять комплекс заходів, пов`язаних з проведенням державної реєстрації (перереєстрації) та зняттям з обліку транспортних засобів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1.ст.4 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст. 76, 78, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який нерозривно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах.

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 166/817/22.

Як встановлено судом, автомобіль марки Volkswagen, моделі Passat, 2012 року випуску, НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 , перебуває в користуванні і володінні позивача, оскільки був переданий їй за умовами договору фінансового лізингу після його підписання, але розпоряджатись цим майном позивач не має можливості.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем АТ КБ «Приватбанк» не заперечується право власності позивача на транспортний засіб, оскільки позивачем у повному обсязі виконані умови договору лізингу перед відповідачем. Банк вчинив усі необхідні дії для перереєстрації транспортного засобу за позивачем, зокрема, видав усі документи, які вимагалися для такої перереєстрації.

Однак, при зверненні до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (ТСЦ МВС № 2641) з метою реєстрації транспортного засобу позивачу відмовлено у перереєстрації транспортного засобу у зв`язку з тим, що АТ КБ «Приватбанк» значиться в Єдиному реєстрі боржників.

З системного аналізу наведених правових норм чинного законодавства виходить, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків та проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому як ефективний спосіб слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17, від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16та від 30.01.2019 року у справі №569/17272/15-ц.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 22.09.2020 року у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 року у справі №916/1415/19, від 16.02.2021 року у справі №910/2861/18).

Велика Палата Верховного суду у постанові від 12.03.2019 року у справі №911/3594/17 зробила висновок, що за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно.

Виходячи з системного аналізу підстав поданого позову у взаємозв`язку з обставинами справи та обраним позивачем способом захисту порушеного права, апеляційний суд зауважує, що обставини наявності відповідача в Єдиному реєстрі боржників для даного спору щодо визнання права власності на транспортний засіб не мають правового значення, оскільки перереєстрація права власності на користь лізингоодержувача не може бути обмежена жодною третьою особою та у спірних правовідносинах визначальним є виконання умов договорів фінансового лізингу як правомірна підстава набуття позивачем права власності. Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, та узгоджуються з застосованими нормами матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, що філія не може бути стороною чи іншим учасником судового провадження, колегія суддів вважає помилковими, оскільки в даній справі в якості відповідача є Головний сервісний центр МВС функції якого в силу ст.95 ЦК України здійснює її відокремлений підрозділ в особі філії - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (ТСЦ МВС № 2641).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до Єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза місцем її знаходження та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України).

Від імені юридичної особи - філії як відокремленого підрозділу, створеної на підставі положення, має право виступати керівник відокремленого підрозділу, який призначається юридичною особою. Між керівником юридичної особи - філії як відокремленого підрозділу і юридичною особою, яка є засновником такого підрозділу, існують відносини представництва, і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи.

В даному випадку філія не бере самостійну безпосередню участь у процесуальних відносинах.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно п. 1 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях залишити без задоволення

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

Л.В. Василишин