ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Свистунової О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 26 травня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01.03.2008 вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2010.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2010 з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2014 збільшено розмір аліментів у зв`язку з отриманням дитиною інвалідності (дитина інвалід підгрупи А, потребує постійного догляду) з приводу тяжкої розумової відсталості, судомного синдрому до 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача.

Виконавче провадження №51734808 про стягнення аліментів знаходиться на виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

У вересні 2023 року бухгалтерія військової частини, де служив відповідач, надіслала їй аліменти у великому розмірі, що перевищували 1/4 частину доходів боржника. Вважаючи, що з боржника скоріше за все було безпідставно стягнуто таку суму, вона повернула відповідачеві зайві гроші у розмірі 25000,00 грн (50,00 грн комісія банку), направивши 26.10.2023 на його рахунок НОМЕР_1 дану суму, про що свідчить платіжна інструкція №Р24АD0938 від 26.10.2023.

Натомість у подальшому вона встановила та вирахувала, що аліменти, які надійшли у вересні 2023 року, були сплачені в належному розмірі, бо відповідач отримував гарну заробітну плату та мав заборгованість.

Даний перерахунок на рахунок відповідача з її боку був одноразовим та помилковим, її дії не мали систематичного характеру, а тому поведінка не була суперечливою. Вона писала та телефонувала ОСОБА_1 , щоб він добровільно повернув кошти, а після тривалого ігнорування відповідачем усних вимог 09.08.2024 та 16.08.2024 направила йому письмові вимоги, але вони також були проігноровані.

23.10.2024 в Телеграмканалі вона також продублювала вимогу від 16.08.2024, але відповідач в грубій формі відмовив їй.

Зазначала, що безпідставно набуті відповідачем кошти повинні витрачатися на утримання їхнього сина, але ОСОБА_1 гроші не повертає, він навіть намагався відмовитися від сина та сплати аліментів шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей з актів цивільного стану, але його батьківство було доведено висновком судово-генетичної експертизи.

У зв`язку з чим просила суд стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 25000,00 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн та на сплату судового збору 1211,20 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 26 травня 2025 року позовні вимоги - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 25000,00 (двадцять п`ять тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1211,20 грн судового збору та 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього 7211 (сім тисяч двісті одинадцять) грн 20 коп.

У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 26.10.2023 з карткового рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_2 на картковий рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 здійснено переказ грошових коштів в сумі 25050,00 грн, призначення платежу переказ власних коштів, що підтверджується платіжною інструкцією P24AD0938.

Згідно з відомостями Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), викладеними в листі №28.25/107451/4 від 07.08.2024, на примусовому виконанні у відділі знаходиться виконавчий лист №2-2078/10, виданий 30.06.2010 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку/доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з 01.09.2009 і до повноліття дитини.

19.01.2023 постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника направлене на виконання до в/ч НОМЕР_3 .

Оскільки станом на 01.01.2023 заборгованість з аліментів становила 143931,25 грн, військову частину було зобов`язано проводити утримання у розмірі 50% до повного погашення боргу, а потім в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно.

Після перерахунку станом на 31.03.2023 заборгованість з аліментів становила 328197,89 грн.

09.08.2023 стягувачеві ОСОБА_2 з депозитного рахунку відділу державним виконавцем перераховано 90586,53 грн, примусово списаних з рахунку ОСОБА_1 .

Станом на 11.09.2023 заборгованість зі сплати аліментів погашена в повному обсязі.

Будь-яка інформація з військової частини НОМЕР_3 щодо надлишково або помилково стягнутих коштів з боржника ОСОБА_1 до відділу не надходила, а з усних пояснень ОСОБА_1 судом встановлено, що кошти в сумі 25050,00 грн не стосуються виконавчого провадження про стягнення аліментів.

Дитина ОСОБА_3 згідно з висновком ЛКК «Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні» ДОР» про стан здоров`я від 28.07.2014 №137 має тяжку розумову відсталість, судомний синдром, є дитиною інвалідом підгрупи А та потребує постійного стороннього догляду.

09.08.2024 та 16.08.2024 ОСОБА_2 направлено ОСОБА_1 вимоги про повернення на її рахунок помилково надісланих нею на рахунок відповідача грошових коштів в сумі 25050,00 грн, також таку вимогу скеровано нею до його мессенджеру 23.10.2024.

Відомості про наявність відповідей на письмові вимоги в матеріалах справи відсутні.

Згідно зі скріншотом з мессенджеру 23.10.2024 відповідь ОСОБА_1 на вимогу ОСОБА_2 є негативною.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було надано неналежну оцінку доказів, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись із позовом, позивач зазначала, що 26.10.2023 у відповідача по відношенню до неї виникле грошове зобов`язання внаслідок переводу позивачем на рахунок відповідача грошових коштів в сумі 25050,00 грн, цей факт підтверджується платіжною інструкцією.

Цей переказ був здійснений, оскільки у вересні 2023 року вона отримала аліменти в сумі, значно більшій, ніж зазвичай, вважала це помилкою і повернула переказом зайві кошти відповідачеві, але в подальшому зрозуміла, що аліменти надійшли в належному розмірі, вимагала від відповідача повернути гроші, але той відмовився.

Виходячи з зазначеного, позивач вказала, що відповідач безпідставно внаслідок її помилки отримав від неї кошти в сумі 25000,00 грн, а тому має повернути їх.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

По-перше, є набуття або збереження майна, коли особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору.

Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі ст.1212 ЦК України необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

Відповідно до ч.1 п.1, ч.2 ст.11, ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 у справі №910/660/19.

У ході розгляду справи судом не встановлено наявності договірних відносин, зобов`язань або домовленостей між сторонами щодо спірних грошових коштів.

У наданій ОСОБА_2 копії платіжної інструкції про перерахування ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 25050,00 грн призначенням платежу зазначене переказ власних коштів, що є стандартним зазначенням під час платіжних операцій між фізичними особами.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17.04.2024 у справі №127/12240/22, тлумачення ст.ст.1212, 1215 ЦК України свідчить, що при визначенні того, чи підлягають поверненню потерпілій особі безпідставно набуті кошти, слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема добросовісності.

Безпідставно набуті кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач перерахувала відповідачеві кошти одноразово, вважаючи це поверненням надміру отриманих внаслідок помилки аліментів.

Доказів на спростування даних обставин стороною відповідача не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що доводи позивача підтверджуються дослідженими відомостями виконавчої служби, які вказують, що за аліментами у ОСОБА_5 тривалий час існувала заборгованість, державним виконавцем виконувалися її перерахунки, отже, є підстави вважати, що позивач не була повною мірою обізнана про поточний стан виконавчого провадження та конкретні суми, які у певний час мали бути їй перераховані.

Вимога позивача про повернення грошових коштів виникла після її звернення до виконавчої служби та проведення перерахунку, що є цілком логічним та спростовує твердження сторони відповідача про суперечливість та недобросовісність поведінки позивача.

Крім того, колегія суддів враховує, що з пояснень відповідача ОСОБА_1 , наданих ним суду першої інстанції, встановлено, що фактично він не заперечує того, що грошові кошти в сумі 25000,00 грн були перераховані бухгалтерією військової частини саме як аліменти, але вважає, що згодом вони були включені в загальну заборгованість та стягнуті з нього на користь позивача.

Проте, доказів включення цих коштів в розмір загальної заборгованості відповідачем надано не було.

На переконання колегії суддів, встановлені у справі обставини, зокрема те, що фактично відповідач не заперечує того, що грошові кошти в сумі 25000,00 грн були перераховані бухгалтерією військової частини саме як аліменти, але вважає, що згодом вони були включені в загальну заборгованість та стягнуті з нього на користь позивача, разом з тим, доказів включення цих коштів в розмір загальної заборгованості відповідачем ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції надано не було, свідчить про те, що грошові кошти в сумі 25000,00 грн у розумінні статті 1212 ЦК України є такими, що безпідставно набуті відповідачем і, як наслідок, підлягають поверненню позивачці.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 26 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 14 жовтня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 15 жовтня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.В. Космачевська

О.В. Халаджи