Справа № 682/1998/25
Провадження № 2/682/1191/2025
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2025 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючої судді Матвєєвої Н.В.
з участю секретарки судових засідань Кисельової А.М.
розглянувши у спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ТОВ «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
05.08.2025 року до суду надійшов позов ТОВ «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
З моменту набрання рішенням законної сили вчинялись дії щодо примусового виконання рішення, але воно так і не було виконане в розумінні чинного законодавства.
Таким чином, рішення, яке ухвалив Оболонський районний суд м. Києва не виконувалось відповідачем у період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року.
Рішення суду не виконувалось відповідачем у період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У зв`язку з чим, позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості 3% річних у розмірі 15586,06 грн. та інфляційні збитки у розмірі 37902,59 грн., що підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання рішення суду.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь збитки в якості відповідальності за несвоєчасне виконання рішення суду у справі № 2-6003/2010 у розмірі 53488,65 грн.

Ухвалою від 07.08.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом ) осіб.,

Представник позивача надав суду заяву, в якому позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечує, просить справу розглядати без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладання розгляду справи від нього до суду не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав.

З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе проводити розгляд справи в заочному порядку на підставі ст.280-289 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідноі до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ухвалою від 12.11.2019 року Оболонського районного суду м. Києва заяву ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", заінтересовані особи : Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", Особа 1 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено стягувача ПАТ "Дельта Банк" на ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" у зобов`язанні про стягнення з Особа 1 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованості за кредитним договором № 00 від 04.02.2010 року у розмірі 173 336, 78 грн, суми сплаченого держмита у розмірі 1700 грн, та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 1200 грн.

Наказом №55-к від 25.07.2024 року перейменовано з 25.07.2024 року ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" у ТОВ "ВІН ФІН".

Згідно протоколу № 1706 загальних зборів учаників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» від 25.07.2024 року змінено найменування товариста на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС».

Доказів про те, що станом на день звернення до суду рішення не виконано, суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, якою передбачено право кредитора вимагати сплати суми боргу з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання».

Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно достатті 625 ЦК України.

Право позивача вимагати від відповідача сплатити інфляційні втрати та 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Таким чином стягнення коштів, втрачених внаслідок інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Проте позивачем не доведено, що відповідач ОСОБА_1 своїх грошових зобов`язань на час розгляду справи в суді не виконав перед позивачем, до того ж позивачем не долучено до справи рішення суду, на підставі якого у ОСОБА_1 виникло грошове зобов`язання, а також належних та допустимих доказів набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 , оскільки долучені до справи ухвали суду є безособовими, та не беруться судом до уваги.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку із недоведеністю позову належними та допустимим доказами.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 15, 625 ЦК України, ст. 4,5,10,11-13,76-81,89,141,258,259,263-265,280-289 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ТОВ «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, неподані заяви про перегляд заочного рішення, або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи в підсистемі Електронний суд.

Головуючий суддя Н.В.Матвєєва