Справа № 465/7152/23
Провадження 2/465/735/25
РІШЕННЯ

Іменем України

16.10.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

Головуючої судді Мигаль Г.П.

при секретарі судового засідання Титикайлу І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, з участю третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сосновської Орисі Ярославівни про визнання права власності на спадкове майно

встановив:

позивач звернувся в суд із позовом до Львівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, просить визнати за ним право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , Після смерті батька відкрилась спадщина на майно, а саме на його частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сосновської О.Я. із заявою про поняття спадщини з метою оформлення спадкових прав. Приватним нотаріусом була заведена спадкова справа за номером у нотаріуса №26/2023, номер у Спадковому реєстрі: 72406006. Однак листом приватного нотаріуса за №67/02-14 від 10.07.2023 року його було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на частку вищевказаної квартири, оскільки у документах, що підтверджують право власності на нерухоме майно(квартиру), не визначено частку кожного з учасників спільної сумісної власності, роз`яснено процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку, а тому вважає, що його право та інтереси порушені як спадкоємця, а тому він змушений звернутись до суду за захистом такого. Зазначив, що він є єдиним спадкоємцем майна після смерті його батька. З огляду на зазначене, просить позов задоволити.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 29.11.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив не стягувати з відповідача на його користь судовий збір.

Представник відповідача подала до суду заяву, згідно з якою просить здійснювати розгляд справи за її відсутності, щодо задоволення позовних вимог поклалась на розсуд суду, просить судові витрати залишити за позивачем.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

За таких обставин суд вважає, що справу необхідно слухати за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для ухвалення рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно частка квартири АДРЕСА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_1 були ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Після смерті спадкодавця, позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сосновської О.Я. із заявою про приняття спадщини після смерті спадкодавця його батька ОСОБА_2 , за якою була заведена спадкова справа за номером у нотаріуса №26/2023, номер у Спадковому реєстрі: 72406006.

Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сосновської О.Я. №67/02-14 від 10.07.2023 року, ОСОБА_3 , повідомила таке:

Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим 31 грудня 2022 року Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, підтверджується факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 . За матеріалами спадкової справи ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_2 . У заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину від 10 липня 2023 року ОСОБА_1 було вказано спадкове майно - частку в праві спільної сумісної власності на: квартиру АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на праві спільної сумісної власності на підставі Рішення Постійно діючого третейського суду при Львівській Асоціації учасників ринку нерухомості від 01.11.2006, справа № 3/18-6/3. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01. У зв`язку з тим, що у документах, що підтверджують право власності на нерухоме майно не визначено частку кожного з учасників спільної сумісної власності, нотаріальна дія, а саме видача Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 , не може бути вчинена. А також роз`яснено позивачу процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень ст.ст.316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Виходячи із змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Зважаючи на вимоги ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його .

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1ст. 1221 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Крім того, згідно з положеннями ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що діти спадкодавця та той з подружжя, що його пережив і батьки, відносяться до першої черги спадкоємців за законом.

Згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З урахуванням положень ст.ст.1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України.

Приписами ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме: вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні (п. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судовий захист права приватної власності громадян може, зокрема, здійснюватися шляхом розгляду справ за позовами про визнання права власності на майно.

Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, - частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними(п. 5).

Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», - у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Згідно з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріпленої в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р., де зазначено, що відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності.

Верховний Суд в своїх постановах неодноразово зазначав, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно саме за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України (постанови від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) та ін., що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Частки квартири АДРЕСА_1 кожному з співвласників спільної сумісної власності не визначені за життя спадкодавця, частки таких є рівними, позивач не може оформити право власності на частку вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з приводу чого отримав відмову від нотаріуса.

Відтак позивач позбавлений можливості вирішити питання оформлення спадщини у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в позасудовому порядку.

Положенням п.23. Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що судовому розгляду підлягають вимоги про визнання права на спадщину за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. А у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до першого речення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що необхідно визнати за позивачем право власності за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки це є єдиним можливим способом захисту порушених прав позивача. А тому позов підставний, та підлягає задоволенню.

Разом з тим, позивач просив не стягувати з відповідача на його користь судовий збір, а тому суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.4, 5, 12, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради, з участю третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сосновської Орисі Ярославівни про визнання права власності на спадкове майн задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: Львівська міська рада, , місцезнаходження: м. Львів пл. Ринок, буд. 1;

Третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сосновська Орися Ярославівна, місцезнаходження: м.Львів вул. Любінська, буд. 92.

Повне рішення складено 16 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя Мигаль Г.П.