ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 753/16132/22

провадження № 61-6729св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Міністерство юстиції України, Публічне акціонерне товариство «Астра Банк», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Товарна біржа «Електронні торгові системи», ОСОБА_3 , Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року у складі судді Колесника О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Оніщука М. І., Шебуєвої В. А., Кафідової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 рокуОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Міністерства юстиції України, Публічного акціонерного товариства «Астра Банк» (далі - ПАТ «Астра Банк»), Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), Товарної біржі «Електронні торгові системи», ОСОБА_3 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про поділ майна подружжя, визнання результатів електронних торгів недійсними, в якому просила суд:

-визнати за нею право спільної часткової власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39,9 кв. м;

-визнати недійсними результати проведення електронних торгів, оформлених протоколом електронних торгів від 24 липня 2018 року № UA-EA-2018-07-16-000021-b щодо лота F11G28047; найменування активів (майна) лота (склад лота): нерухомість: квартира, однокімнатна, загальною площею 39,3 кв. м, адреса: АДРЕСА_1 , зареєстровані особи відсутні.

У справі постановлялися ухвали, які переглядалися в апеляційному та касаційному порядку.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Федорової С. В. про забезпечення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок Дарницького районного суду м. Києва 25 000 грн для забезпечення можливого відшкодування витрат ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу.

Визначено ОСОБА_1 строк для внесення суми, визначеної в цій ухвалі, на депозитний рахунок суду п`ять днів з дня отримання даної ухвали.

Попереджено ОСОБА_1 , що у разі невнесення у строк та повної суми коштів у забезпечення витрат на професійну правничу допомогу, визначених у цій ухвалі, суд за клопотанням відповідача має право залишити позов без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року в частині визначення суми витрат на професійну правничу допомогу змінено, зменшено розмір коштів, які позивачка має внести на депозитний рахунок Дарницького районного суду м. Києва для забезпечення можливого відшкодування витрат ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу з 25 000 грн до 10 000 грн.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про забезпечення судових витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2023 року поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження судового рішення та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року закрито.

Постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (касаційне провадження № 61-5448ск24).

Постановою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року, з урахуванням змін, внесених постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року, - без змін.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав, передбачених частиною шостою статті 135 та пунктом 10 частини першої статті 257 ЦПК України.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачка не внесла на депозитний рахунок суду кошти для забезпечення можливого відшкодування витрат відповідача ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу у встановлений ухвалою суду п`ятиденний строк, а відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Апеляційний суд також урахував, що на час постановлення оскаржуваної ухвали позивачка не внесла на депозитний рахунок суду кошти для забезпечення можливого відшкодування витрат відповідача на професійну правничу допомогу та не повідомила суд про неможливість виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 , якою зменшено розмір коштів, які остання мала внести на депозитний рахунок суду для забезпечення можливого відшкодування витрат ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу з 25 000 грн до 10 000 грн, що з урахуванням заявленого відповідачем клопотання надавало суду першої інстанції правові підстави для залишення позову без розгляду відповідно до частини шостої статті 135 та пункту 10 частини першої статті 257 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції відхилив посилання апеляційної скарги ОСОБА_2 на допущення районним судом процесуальних порушень у справі, зокрема, те, що суд розглянув справу за його відсутності, провівши судове засідання не в режимі відеоконференції, як такі, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки в матеріалах справи міститься довідка про те, що ОСОБА_2 під час проведення судового засідання був відсутній в системі відеоконференцзв`язку. Суд вважав, що відповідач не реалізував надане йому судом право на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року, постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року скасувати та передати справу на новий розгляд для продовження розгляду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2025 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 червня 2025 року ОСОБА_2 поновлено строку на касаційне оскарження судового рішення, а касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 червня 2025 року ОСОБА_2 продовжено строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 червня 2025 року. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу.

У вересні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотань заявника про розгляд справи в судовому засіданні за його участі та про залучення до участі у справі третіх осіб, а справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно залишили позов ОСОБА_1 без розгляду на підставі частини шостої статті 135 та пункту 10 частини першої статті 257 ЦПК України, оскільки висновок судів про наявність підстав для застосування заходів забезпечення судових витрат є передчасним та таким, що суперечить правовим висновками, викладеним Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2023 року у справі № 490/10490/19.

Вказує, що він не отримував ухвалу про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду від 29 липня 2024 року, оскільки суд надсилав її копію на неправильну адресу електронної пошти заявника. Зокрема, суд надсилав копію ухвали на адресу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », замість правильної адреси - « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у зв`язку із чим він був позбавлений технічної можливості взяти участь у судовому засіданні суду першої інстанції в режимі відеоконференції.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

У червні 2025 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду клопотання про визнання зловживання процесуальними правами, в якому, посилаючись на положення частин другої, четвертої статті 44 ЦПК України просить визнати ОСОБА_1 такою, що зловживає процесуальними правами та застосувати до неї заходи процесуального примусу у вигляді штрафу.

Щодо клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі

У липні 2025 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду клопотання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України у зв`язку із тим, що він перебуває на військовій службі, а також залучений до виконання бойових завдань у складі переведеної на воєнний стан військової частини у зоні бойових дій.

Відповідно пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, заява № 30979/96, § 43, від 20 червня 2000 року).

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту та здійснює розгляд справи в межах, визначених статтею 400 ЦПК України, який виключно перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм права, формує єдину судову практику, не має права встановлювати обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду.

Ураховуючи викладене, у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України слід відмовити, оскільки предметом касаційного перегляду є процесуальне питання про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду з підстав, передбачених пунктом 10 частини першої статті 257 ЦПК України, водночас перебування ОСОБА_2 у Збройних Силах України не перешкоджає суду касаційної інстанції, діючи в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірити правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

При цьому Верховний Суд зазначає, що судові рішення не порушують права відповідача ОСОБА_2 , так як вони стосуються позивача ОСОБА_1 , яка і несе негативні наслідки невчинення нею процесуальних дій, вказаних судом.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 135 ЦПК України суд може зобов`язати сторони внести на депозитний рахунок суду попередньо визначену суму судових витрат, пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією, про що постановляє ухвалу (забезпечення судових витрат).

Частиною четвертою статті 135 ЦПК України визначено, що як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).

Таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо: 1) позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов; або 2) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Таке забезпечення судових витрат також може бути застосоване, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Згідно із частиною п`ятою статті 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Відповідно до частини шостої статті 135 ЦПК України у разі невнесення у визначений судом строк коштів для забезпечення витрат на професійну правничу допомогу суд за клопотанням відповідача має право залишити позов без розгляду.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач у визначений судом строк не вніс кошти для забезпечення судових витрат відповідача і відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду (пункт 10 частин першої статті 257 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ураховуючи, що позивачка не виконала вимоги ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року, з урахуванням змін, внесених постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року, а саме не внесла на депозитний рахунок суду кошти для забезпечення можливого відшкодування витрат відповідача ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу у встановлений ухвалою суду п`ятиденний строк, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду з підстав, передбачених частиною шостою статті 135, пунктом 10 частини першої статті 257 ЦПК України.

При цьому апеляційний суд правильно зазначив, що на час постановлення судом першої інстанції ухвали про залишення позовуОСОБА_1 без розгляду, остання не повідомила суд про неможливість виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 , якою зменшено розмір коштів, які остання мала внести на депозитний рахунок суду для забезпечення можливого відшкодування витрат ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу з 25 000 грн до 10 000 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», заява № 11681/85, пункт 35, від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06).

Ураховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, залишаючи позов ОСОБА_1 з підстав, передбачених частиною шостою статті 135 та пунктом 10 частини першої статті 257 ЦПК України, допустив порушення норм процесуального права.

Крім того, Верховний Суд звертав увагу на те, що наслідки залишення позову без розгляду стосуються позивача ОСОБА_1 , а не відповідача ОСОБА_2 . Позивач судові рішення в установленому законом порядку не оскаржила. Саме вона могла б доводити негативні наслідки для неї чи неможливість сплати судових витрат, тощо, а не відповідач.

Касаційна скарга не містить достатніх аргументів щодо того, як оскаржувана ухвала суду першої інстанції та ухвалена за наслідками її перегляду постанова Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року про залишення ухвали суду першої інстанції без змін, порушують права відповідача ОСОБА_2 .

Посилання у касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції позбавив його можливості взяти участь у судовому засіданні суду першої інстанції в режимі відеоконференції також не заслуговують на увагу, оскільки судом не було порушено права заявника на доступ до суду та справедливий судовий розгляд відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про що зазначає заявник у касаційній скарзі.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленими судовими рішеннями, законність та обґрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки судами попередніх інстанцій не порушено норм процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення (частина друга статті 412 ЦПК України).

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.

Щодо клопотання ОСОБА_3 про визнання зловживання позивачкою процесуальними правами

У клопотанні ОСОБА_3 просить визнати ОСОБА_1 такою, що зловживає процесуальними правами та застосувати до неї заходи процесуального примусу у вигляді штрафу у зв`язку зі зловживанням нею процесуальними правами, а саме: заявлення безпідставних відводів суддям під час розгляду справи, які спрямовані на затягування судового розгляду; відсутність спору між сторонами справи та штучність заявленого позову; подання заяви про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_2 з пропуском визначеного ЦПК України строком.

Згідно зі статтею 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Статтею 144 ЦПК України визначені види заходів процесуального примусу, в тому числі, штраф.

Цивільним процесуальним законодавством не встановлено імперативного характеру застосування заходів процесуального примусу, в тому числі, штрафу, оскільки це є правом суду, а не його обов`язком.

Колегія суддів не знаходить підстав для застосування заходів примусу, передбачених статтею 148 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 не вчиняла дій (бездіяльності), які б могли бути визнані судом як зловживання процесуальними правами.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 410, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання зловживання процесуальними правами відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець