ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 607/19725/23

провадження № 61-12345св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ВІННЕР ІМПОРТС УКРАЇНА, ЛТД», Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-ПАУЕР», Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів»,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2024 року під головуванням судді Братасюка В. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 09 травня 2024 року у складі колегії суддів: Храпак Н. М., Гірського Б. О., Костіва О. З. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ВІННЕР ІМПОРТС УКРАЇНА, ЛТД», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-ПАУЕР», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів» про захист прав споживачів шляхом стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ВІННЕР ІМПОРТС УКРАЇНА, ЛТД», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-ПАУЕР», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів»про захист прав споживачів шляхом стягнення грошей, в якому просив:

- стягнути на користь позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ВІННЕР ІМПОРТС УКРАЇНА, ЛТД», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-ПАУЕР» 2 229 500 євро, що еквівалентно 89 180 000 грн;

- стягнути на користь позивача неустойку з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів» у розмірі 198 425, 5 євро, що еквівалентно 7 937 020 гривень із розрахунку 2 229,5 (1 % вартості авто) х 89 днів = 198 425,5 євро.

Позов обґрунтовував тим, що є власником Land Rover Range Rover Autobiography Long, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , технічний паспорт НОМЕР_3 , ТСЦ 6141, що придбаний у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-ПАУЕР», який є бракованим товаром, що виявлено під час гарантійного обслуговування. Вартість якого станом на 10 жовтня 2023 року складає 222 950 євро (імпортер при ціноутворенні користується валютою євро), або 8 918 000 грн (гривневий еквівалент станом на 12 жовтня 2023 року по курсу МоноБанку 40 грн за 1 євро). Вважає, що оскільки йому, як споживачу відмовлено в реалізації його прав, то суб`єкт господарювання має нести відповідальність в десятикратному розмірі.

Крім цього, автомобіль Land Rover Range Rover Autobiography Long, д.н.з НОМЕР_1 перебував на ремонті в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів», з 05 червня 2023 року по 22 червня 2023 року (всього 17 днів) та продовжився з 19 липня 2023 року (всього 103 дні). Отже, протермінований ремонт становить 89 днів, автомобіль має істотні недоліки (брак), які не можуть бути усунуті, тому вважає, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів»підлягає стягненню неустойка 198 425, 5 євро, що еквівалентно 7 937 020 грн із розрахунку 2 229,5 (1 % вартості авто) х 89 днів = 198 425,5 євро.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області рішенням від 29 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 09 травня 2024 року, відмовив у задоволенні позову.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано належних, допустимих, достатніх доказів того, що недоліки є істотними та роблять неможливим чи недопустимим використання транспортного засобу Land Rover Range Rover Autobiography Long, кузов № НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_4 , відповідно до його цільового призначення. Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів»виконувались всі передбачені вимоги проведення гарантійного обслуговування та ремонту, а також позивачем не доведено порушення його прав в частині позовних вимог щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ВІННЕР ІМПОРТС УКРАЇНА, ЛТД» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-ПАУЕР» 2 229 500 євро, що еквівалентно 89 180 000 грн, а також щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів» про стягнення з них198 425, 5 євро, що еквівалентно 7 937 020 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 09 травня 2024 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). Заявник указує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази та суди необґрунтовано відхилили клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Також справа була розглянута за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового розгляду (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

У касаційній скарзі заявник зазначає про те, що він направив до апеляційного суду клопотання про перенесення розгляду справи, в якому він повідомив про причини неявки та надав підтверджуючі документи. Однак, апеляційний суд не переніс розгляд справи та розглянув справу без його участі.

Також заявник зазначає, що суддею Братасюком В. М. під час судового засідання 29 січня 2024 року не були розглянуті його клопотання про відвід, які він заявляв неодноразово, не дав можливості ознайомитися з матеріалами справи, також підвищував голос на позивача та безпідставно видалив із зали судового засідання.

Під час судового засідання 10 січня 2024 року позивачем було подано 5 клопотань про витребування доказів у відповідачів, які стосувалися предмету спору, однак суддею місцевого суду було відмовлено у задоволенні цих клопотань. Також у цьому засіданні було оглянуто долучені докази, але не досліджені, позивач вважає, що ці документи сфальсифіковані про що, ним було подано відповідне клопотання про фальсифікацію документів Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕР АР Львів» та долучено до матеріалів справи позовна заява до Тернопільського районного управління поліції ГУ НП у Тернопільській області щодо бездіяльності у розслідуванні справи про вчинення правопорушення Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕР АР Львів».

24 листопада 2024 року у судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-ПАУЕР» попросив уточнень щодо вимог позивача, однак суддя повідомив, що це питання розгляне після підготовчого засідання. 13 грудня 2024 року позивачем було подано клопотання про долучення до матеріалів справи уточнених вимог до відповідачів, але воно було відхилено.

Також позивачем було отримано нові докази, після ухвалення рішення судом першої інстанції, які він не міг долучити раніше, та повинні бути досліджені судами, а саме: замовлення на технічне обслуговування № 000002930 від 19 липня 2023 року у Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів», акт виконаних робіт № 000002930 від 02 листопада 2023 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів», відмітка про продовження строку гарантії від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів» строком на 128 днів, за якою на 128 днів визначає ремонт Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів» і продовжує на цей термін гарантійне обслуговування.

Після отримання цих документів та отримання консультації в Управлінні у справах захисту прав споживачів у Тернопільській області, представник позивача за довіреністю Підгурський Є. О. написав заяву про виплату неустойки за протермінований ремонт відповідно до частини дев`ятої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» на ім`я директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів», яку він відмовився приймати, після чого була написана заява до поліції.

Позивачем повторно було направлено заяви від 01 лютого 2024 року, 10 лютого 2024 року, 20 лютого 2024 року про виплату неустойки за протермінований ремонт, однак жодних відповідей не було надано.

У касаційній скарзі заявник не погоджується з висновками, які були зроблені місцевим судом, так як судом було неправильно встановлені обставини справи, оскільки у нього є претензії до справності автомобіля саме через заводський брак до якого попередні власники автомобіля не мають відношення. Також не погоджується з висновком суду про те, що позивачем не було надано копії договору купівлі-продажу автомобіля, однак позивач у судове засідання 10 січня 2024 року надав таку копію та долучено до матеріалів справи, що підтверджує про одноосібне володінням спірним автомобілем.

У матеріалах справи є документи, а саме: замовлення на технічне обслуговування від 05 червня 2023 року, від 19 липня 2023 року, які підтверджують відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» про наявність істотного недоліку транспортного засобу, після усунення якого він з незалежних від споживача причин проявляється та його усунення потребує понад чотирнадцять днів.

Жодних додаткових умов ремонту з позивачем погоджено не було, крім того, ніяким нормативно-правовим актом не передбачено не дотримуватися Закону України «Про захист прав споживачів», також Товариство з обмеженою відповідальністю не надало жодних доказів, які б підтверджували порушення логістики у зв`язку з війною.

Місцевий суд в оскаржуваному судовому рішенні зазначив про те, що 05 червня 2023 року гарантійний ремонт замовив ОСОБА_2 і був виконаний у погоджені строки, в той час як ОСОБА_1 придбав автомобіль лише 08 червня 2023 року та претензій не мав щодо технічного стану та якісних характеристик транспортного засобу, однак позивачем було подано заяву до поліції про вчинення кримінального злочину, так як підписи, як стверджує ОСОБА_2 , не його і ремонт однаково перевищував 14 днів. І позивач фактично є власником спірного автомобіля з серпня 2022 року.

Також в оскаржуваному судовому рішенні суду першої інстанції зазначено, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ВІННЕР ІМПОРТС УКРАЇНА, ЛТД» відсутні договірні правовідносини, а тому і відсутні правові підстави для стягнення коштів у розмірі 2 229 500 євро із врахуванням нарахованої неустойки, яка може стягуватися лише спеціальним органом, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів. Однак позивач не погоджується з таким висновком суду, оскільки відповідно до частини дев`ятої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» має право на виплату неустойки відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару.

Крім того, були численні процесуальні порушення колегії при апеляційному перегляді справи, а саме: проігнорували клопотання про перегляд відеодоказу у судовому засіданні щодо порушень суддівської колегії під час розгляду справи; проігнорували клопотання про перенесення слухання справи; не розглянуті в судовому засіданні долучені докази.

Позивач також вбачає втручання в автоматизовану систему розподілу судових справ, оскільки він тричі звертався з апеляційною скаргою у справі № 607/19725/23 і в справі призначалася та ж сама колегія.

Узагальнені доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У листопаді 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІННЕР ІМПОРТС УКРАЇНА, ЛТД» - адвокат Бондар А. В. направила до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими.

У поданому відзиві відповідач зазначає про те, що з позивачем ніякого договору купівлі-продажу транспортного засобу не укладали та позивачем не сплачувалось ніяких коштів на їх користь.

Не погоджуються з розміром суми, яку позивач визначив станом на 10 жовтня 2023 року, зазначаючи, що вартість автомобіля становить 222 950 євро взявши для розрахунку прайс-лист (без дати та підпису) від Ягуар Ленд Ровер Київ Аеропорт, що встановлює ціну на автомобіль Range Rover L460, модель 2024 року. Однак, як вбачається із свідоцтва про реєстрацію автомобіля, у позивача автомобіль іншого року випуску та інша модель, ніж позивач бере для своїх розрахунків.

Крім того, якби у автомобіля було виявлено істотний недолік, чого не було підтверджено позивачем під час розгляду справи, то гіпотетично позивач мав би право звернутися до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІННЕР ІМПОРТС УКРАЇНА, ЛТД», як дистриб`ютора автомобілів торгової марки Land Rover, з однією з вимог, яка передбачена абзацом 2 частини першої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», але відповідач не є стороною договору купівлі-продажу і не може виконати вимогу щодо розірвання цього договору.

Також відповідач не отримував від позивача ніяких вимог, листів та інших звернень, крім того, самим позивачем не надано доказів таких звернень та не було ним повідомлено про дати, та способи таких звернень. Тому посилання позивача на порушення відповідачем статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставним, оскільки він не наділений повноваженнями застосовувати до суб`єктів господарювання відповідальність передбачену цією статтею.

Звертаючись із позовом позивач зазначає про те, що автомобіль має істотний недолік, але доказів на підтвердження такого недоліку не надає.

Законом України «Про захист прав споживачів» у пункті 12 частини першої статті 1 визначено, що таке істотний недолік та його ознаки, відсутність хоча б однієї з тих, яка визначена законом, позбавляє споживача можливість заявляти про наявність істотного недоліку. Норма закону є імперативною і розширеному тлумаченню не підлягає.

Позивачем не надано доказів вини виробника (продавця, виконавця) щодо виявлення недоліку або поломки його автомобіля, а тому заявлені позивачем недоліки автомобіля не мають всіх необхідних сукупних кваліфікуючих ознак істотного недоліку, як передбачено Законом України «Про захист прав споживачів», отже відсутні правові підстави у позивача стверджувати про наявність у його автомобіля істотного недоліку.

У поданій касаційній скарзі заявник також звертає увагу суду на те, що суддями першої та апеляційної інстанції були здійснені порушення під час ведення судового розгляду справи. Однак, слід зазначити, що позиція позивача зводиться до того, що йому не подобається суддя першої інстанцій Братасюк В. М. та ведення ним судового процесу. Подання позивачем численних заяв про відвід здійснювалося з порушенням строків та порядку, що встановлені частиною третьою статті 39 ЦПК України. Крім того, подання заяви про відвід судді вже після ухвалення рішення по своїй суті свідчить про незгоду позивача з рішенням суду в цілому.

Також відповідач не погоджується з твердженнями позивача стосовно того, що суддя підвищував голос на позивача, не дослідив усіх доказів у справі, оскільки представник відповідача брала участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції та таких дій не побачила зі сторони головуючого. Всі докази було досліджено і сторони мали право звернути увагу суду на конкретний доказ, його пункт, які вважали за необхідне, також сторони мали можливість задавати один одному питання.

Зауваження щодо колегії суддів апеляційної інстанції зводяться також до особистої неприязності до суддів. Твердження позивача про втручання в автоматизовану систему розподілу судових справ є необґрунтованим.

У листопаді 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-ПАУЕР» - адвокат Івасюк С. І. направив до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якій зазначив, що категорично не погоджується із доводами касаційної скарги вважає їх необґрунтованими, надуманими і безпідставними. Суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили законні та обґрунтовані рішення, всебічно та повно встановивши обставини справи.

Також відповідач звертає увагу суду на те, що між ним та позивачем не було укладено жодного договору, ніколи не передавав і не продавав позивачу жодного транспортного засобу, а позивач ніколи не сплачував коштів на їх користь.

Позивач є четвертим власником автомобіля та придбав його у фізичної особи ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу № 6141/2023/3866627 від 08 червня 2023 року, який був укладений у територіальному сервісному центрі МВС № 6141.

Відповідно до договору купівлі-продажу № ПасА-0003/061 від 02 березня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-ПАУЕР» дійсно продав новий автомобіль Land Rover Range Rover Autobiography Long, кузов № НОМЕР_2 , - ОСОБА_3 , однак як вбачається з листа від 30 жовтня 2023 року Головного сервісного центру МВС автомобіль був в подальшому неодноразово перепроданий і наразі його власником є позивач.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу стверджує про те, що будь-яких робіт не виконував та коштів на свій рахунок від позивача не отримував, на підтвердження чого до суду була надана бухгалтерська довідка № 11-08/23 від 08 листопада 2023 року.

Крім того, позивач безпідставно просить суд стягнути на свою користь штраф у десятикратному розмірі вартості автомобіля, оскільки відповідно до імперативної норми Закону України «Про захист прав споживачів», штраф, за наявності для цього підстав може накладатися виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів та стягується виключно до державного бюджету.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що його автомобіль перебував на ремонті у Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР ЛЬВІВ» з приводу чого у них виник спір та розбіжності. Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-ПАУЕР» ніяким чином не пов`язано з Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР ЛЬВІВ», а тому і не несе відповідальності за дії або бездіяльність цієї юридичної особи.

Позивачем у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надано до суду жодних доказів порушення відповідачем статей 2, 8, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», а заявлена вимога про стягнення грошових коштів у розмірі 2 229 500 євро є безпідставною, необґрунтованою та такою, що прямо суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи зазначене, відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 24 жовтня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

11 листопада 2024 року цивільна справа № 607/19725/23 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Власником автомобіля Land Rover Range Rover Autobiography Long, державний номер НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_2 , 2020 року випуску є ОСОБА_1 з 08 червня 2023 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 .

ОСОБА_1 подано сторінку сервісної книжки, що є невід`ємною частиною договору № ПасА-0003/061 від 02 березня 2021 року, однак у зазначеній сторінці сервісної книжки відсутня інформація, що ОСОБА_1 придбавав автомобіль у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-ПАУЕР».

Згідно з дилерським договором від 01 січня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ВІННЕР ІМПОРТС УКРАЇНА, ЛТД» є дистриб`ютором, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-ПАУЕР» є дилером та здійснює реалізацію в Україну автомобілів імпортованих в Україну Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ВІННЕР ІМПОРТС УКРАЇНА, ЛТД».

Відповідно до листа за вих. № 31/1880АЗ-24144-2023 від 30 жовтня 2023 року Головного сервісного центру МВС станом на 27 жовтня 2023 року в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів щодо транспортного засобу Land Rover Range Rover, кузов № НОМЕР_2 , міститься наступна інформація:

Дата операції: 13 березня 2021 року.

Транспортна операція: 105 - ПЕРВИННА РЕЄСТРАЦІЯ НОВОГО ТЗ ПРИДБАНОГО В ТОРГІВЕЛЬНІЙ ОРГАНІЗАЦІЇ, ЯКИЙ ВВЕЗЕНО З-ЗА КОРДОНУ (ТСЦ 8047).

Підстава реєстрації: Вантажна митна декларація (ВМД) №UA100360/2020/583961 від 29 грудня 2020 року, видана КИЇВСЬКА МИТНИЦЯ ДФС; Договір, укладений у СГ, № ПАсА-0003/061 від 02 березня 2021 року, виданий ТОВ «ВІДІ-ПАУЕР».

Власник: ОСОБА_3 ;

Дата операції: 09 листопада 2021 року.

Транспортна операція: 308 - ПЕРЕРЕЄСТРАЦІЯ НА НОВОГО ВЛАСНИКА ЗА ДОГ. КУПІВЛІ ПРОДАЖУ (СГ) (ТСЦ 8043).

Підстава реєстрації: Договір, укладений у СГ, № 7849/21/014700 від 09 листопада 2021 року, виданий ТОВ «УКРАВТОТРЕЙД-ГРУПП».

Власник: ОСОБА_4 .

Дата операції: 11 грудня 2021 року

Транспортна операція 308 - ПЕРЕРЕЄСТРАЦІЯ НА НОВОГО ВЛАСНИКА ЗА ДОГ. КУПІВЛІ ПРОДАЖУ (СГ) (ТСЦ 8048).

Підстава реєстрації: Договір, укладений у СГ, № 6436/21/1/019855 від 11 грудня 2021 року, виданий ТОВ «ВАВІЛОН».

Власник: ОСОБА_2 .

Належний користувач: ОСОБА_1 з 31 серпня 2022 року до 31 серпня 2023 року - належний користувач;

Дата операції: 08 червня 2023 року.

Транспортна операція 315 - ПЕРЕРЕЄСТРАЦІЯ ТЗ НА НОВ. ВЛАСН. ПО ДОГОВОРУ УКЛАДЕНОМУ В ТСЦ (ТСЦ 6141).

Підстава реєстрації: Договір купівлі-продажу № 6141/2023/3866627 від 08 червня 2023 року.

Власник: ОСОБА_1 .

ТОВ «ВІДІ-ПАУЕР» продано новий автомобіль Land Rover Range Rover, кузов № НОМЕР_2 , покупцю ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу № ПасА-0003/061 від 02 березня 2021 року. В подальшому власники спірного автомобіля неодноразово змінювалися і четвертим покупцем став ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу № 6141/2023/3866627 від 08 червня 2023 року, згідно з яким ОСОБА_1 придбав транспортний засіб Land Rover Range Rover, кузов № НОМЕР_2 у ОСОБА_2 за 4 000 000 грн. У п. 1.4. договору зазначено, що покупець оглянув та ознайомився із майном яке зазначено, що у п. 1.1 цього Договору претензій щодо технічного стану та якісних характеристик відчужуваного транспортного засобу не має.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів»у судовому засіданні зазначив, що у червні 2023 року ОСОБА_1 не замовляв жодного гарантійного ремонту транспортного засобу Land Rover Range Rover Autobiography Lond державний номер НОМЕР_4 , оскільки як вбачається із замовлення на технічне обслуговування № 2598 від 28 серпня 2023 року, № 2533 від 05 червня 2023 року актів прийомів-передачі ДТЗ його складових для надання послуг з технічного обслуговування і ремонту № 2525 від 05 червня 2023 року, № 2533 від 21 червня 2023 року, акту виконаних робіт № 000002533 від 21 червня 2023 року, замовником робіт був ОСОБА_2

19 липня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів» оформило замовлення на технічне обслуговування № 000002930 даного автомобіля, що стверджується актом прийому-передачі ДТЗ його складових для надання послуг з технічного обслуговування і ремонту від 19 липня 2023 року. Причини звернення зазначено: в русі вимикаються обидва екрани мультимедійної системи, верхній складається та розкладається (раз в декілька сотень кілометрів). Гарантійний ремонт за замовлення № 000002930 від 19 липня 2023 року був виконаний 02 листопада 2023 року, що підтверджується актом виконаних робіт.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів»оформило замовлення на технічне обслуговування № 000002598 від 28 серпня 2023 року. Причини звернення: удари на кермі при переїзді нерівностей; дефект лобового скла; не працює безключовий доступ водійських дверей на закриття; автомобіль нахилений на передню ліву частину; сторонній стук в передній частині автомобіля при переїзді нерівностей. Гарантійний ремонт на дане замовленням був виконаний 28 серпня 2023 року, що стверджується актом прийому-передачі ДТЗ його складових для надання послуг з технічного обслуговування і ремонту та актом виконаних робіт.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів»зазначив, що у зв`язку із війною порушена логістика доставки запасних частин із-за кордону на територію України, запасні частини за замовленням № 000002930 від 19 липня 2023 року було отримано 02 листопада 2023 року і в цей же день ремонт було завершено, про що ОСОБА_1 було повідомлено, проте він відмовлявся забирати автомобіль з сервісу мотивуючи тим, що автомобіль не відремонтований, хоча після завершення гарантійного ремонту не приїхав за автомобілем та не перевірив його справність, про що свідчить відсутність підпису ОСОБА_1 в актах прийому-передачі ДТЗ його складових для надання послуг з технічного обслуговування і ремонту та актах виконаних робіт.

Крім цього, представником Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів»повідомлено, що оскільки необхідних запасних частин для здійснення вищенаведених гарантійних ремонтів на складі не було, тому строки на цей гарантійний ремонт складали 90 днів, що передбачено умовами замовлення (розділ Умови ведення справ: пункт 2, що містяться в акті прийому-передачі ДТЗ його складових для надання послуг з технічного обслуговування). Водночас завод-виробник через свого офіційного представника (імпортера) на території України на весь час проведення гарантійного ремонту надавав ОСОБА_1 підмінні автомобілі, для того щоб зменшити його незручності, які він зазнав у зв`язку з необхідністю проведення гарантійного ремонту.

02 жовтня 2023 року ОСОБА_1 надіслано Товариству з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів»заяву про розірвання договору купівлі-продажу, у якій зазначив, що оскільки автомобіль Land Rover Range Rover, державний номер НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_2 перебуває у них на обслуговуванні більше 90 днів, що вказує на заводський брак авто, просить договір розірвати, повернувши йому на рахунок 8 171 200 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів»з електронної пошти на електронну пошту зазначену позивачем надіслало відповідь у якій зазначено, що вони не є продавцем автомобіля, у зв`язку з чим товариство не може розглядати питання щодо розірвання договору.

11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 надіслано Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-ПАУЕР» заяву про розірвання договору купівлі-продажу, у якій зазначив, що оскільки автомобіль Land Rover Range Rover, державний номер НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_2 придбаний у їхньому дилерському центрі, перебуває на ремонті у сервісному центрі Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР ЛЬВІВ» більше 90 днів, через заводський брак авто, просить договір розірвати, виплативши йому 222 950 Євро (т.1 а.с.14).

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на відновлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Права покупця у разі продажу йому товару неналежної якості визначено статтею 708 ЦК України.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 посилався на наявність недоліку в автомобілі та просив розірвати договір купівлі-продажу на підставі статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і далі Закон).

Цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону).

Згідно з частиною першою статті 4 Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця) або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар (частина перша статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Отже, за правилами статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право вимагати розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку саме істотного недоліку, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, а не будь-якого недоліку.

Саме на споживача покладається обов`язок довести наявність істотного недоліку продукції, а тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 559/388/17, від 14 січня 2021 року у справі № 755/11237/17, від 26 січня 2022 року у справі № 755/5301/16, від 26 лютого 2025 року у справі № 619/3972/21 (провадження № 61-5655св24).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2012 року у справі № 23/236 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц (провадження № 14-84цс18), обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) закон покладає саме на замовника.

У справі, що переглядається, встановлено, що відповідно до листа Головного сервісного центру МВС за вих. № 31/1880АЗ-24144-2023 від 30 жовтня 2023 року спірний автомобіль неодноразово продавався та ОСОБА_1 є четвертим власником автомобіля, якого він придбав у ОСОБА_2 за 4 000 000 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу № 6141/2023/3866627 від 08 червня 2023 року.

Із матеріалів справи, вбачається, що спірний автомобіль перебував на гарантійному ремонті у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів».

02 жовтня 2023 року позивач звернувся до них із заявою про розірвання договору купівлі-продажу та повернення на його рахунок 8 171 200 грн, оскільки автомобіль перебуває у них на обслуговуванні більше 90 днів, що вказує на заводський брак авто, на що Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів», на електронну пошту, зазначену позивачем, надіслало відповідь, у якій повідомило про необхідність звернутися до продавця автомобіля.

ОСОБА_1 11 жовтня 2023 року надіслав до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ ПАУЕР» заяву про розірвання договору купівлі-продажу, у якій зазначив, що оскільки автомобіль Land Rover Range Rover, державний номер НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_2 придбаний у їхньому дилерському центрі, перебуває на ремонті у сервісному центрі Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР ЛЬВІВ» більше 90 днів, через заводський брак автомобіля, просить договір розірвати, виплативши йому 222 950 Євро.

Судами встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІДІ ПАУЕР» не продавало позивачу жодного транспортного засобу, не надавало будь-яких послуг, не виконувало будь-яких робіт, а також не отримувало жодних коштів від нього, на підтвердження чого ними було надано бухгалтерську довідку № 11-08/23 від 08 листопада 2023 року.

Так, у матеріалах справи є акт виконаних робіт № ПАсСА-017657 від 31 серпня 2021 року відповідно до якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІДІ ПАУЕР» виконувало технічне обслуговування (13 000 км або 12 місяців) автомобіля Land Rover Range Rover Autobiography Long, кузов № НОМЕР_2 , на замовлення власника ОСОБА_3 , який є першим власником спірного автомобіля відповідно до договору купівлі-продажу № ПасА-0003/061 від 02 березня 2021 року.

Також, як вбачається із матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ВІННЕР ІМПОРТС УКРАЇНА, ЛТД» та позивачем не було укладено договору купівлі-продажу транспортного засобу Land Rover Range Rover Autobiography Lond державний номер НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_6 , він не сплачував коштів на користь товариства, а товариство будь-яких коштів не отримувало від нього.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ВІННЕР ІМПОРТС УКРАЇНА, ЛТД», та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІДІ ПАУЕР» відсутні будь-які договірні правовідносини, а тому правових підстав для стягнення заявлених позивачем сум у десятикратному розмірі не має.

Щодо позовної вимоги про стягнення неустойки із Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів» за протермінований ремонт, слід зазначити наступне.

Частиною першою статті 708 ЦК України передбачено, що у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Відповідно до частин першої та другої статті 7 Закону України «Про захист прав споживачів» виробник забезпечує належну роботу продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором.

Гарантійний строк зазначається у паспорті на продукцію або на етикетці чи в будь-якому іншому документі, що додається до продукції.

При пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк. На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару (частина дев?ята статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів»,).

Пунктами 30, 31 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 506, під час приймання товару на гарантійний ремонт виконавець у присутності споживача перевіряє споживчі властивості товару, його комплектність, зовнішній вигляд, заводський номер, дату виготовлення, наявність пломб виробника або виконавця (за дорученням виробника) та гарантійних талонів і встановлює наявність заявленого недоліку. Товару надається номер, під яким він береться на гарантійний облік. Після прийняття товару на гарантійний ремонт виконавець видає споживачеві квитанцію за формою N 7-гарант (додаток 9), в якій зазначаються усі недоліки та термін виконання ремонту.

Як встановлено судами, позивач не замовляв у Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів» у червні 2023 року жодного гарантійного ремонту транспортного засобу Land Rover Range Rover Autobiography Long державний номер НОМЕР_4 .

Із наданих замовлень на технічне обслуговування № 000002533 від 05 червня 2023 року (акт прийому-передачі ДТЗ його складових для надання послуг з технічного обслуговування і ремонту від 05 червня 2023 року, акт виконаних робіт № 000002533 від 21 червня 2023 року), замовлення на технічне обслуговування № 000002525 від 05 червня 2023 року (акт прийому-передачі ДТЗ його складових для надання послуг з технічного обслуговування і ремонту від 05 червня 2023 року, акт виконаних робіт № 000002525 від 05 червня 2023 року), вбачається, що замовником цих робіт був ОСОБА_2

ОСОБА_1 , вже як власник спірного автомобіля, звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів» із замовленням на технічне обслуговування 19 липня 2023 року та 28 серпня 2023 року.

Замовлення на технічне обслуговування № 000002598 від 28 серпня 2023 року (акт прийому-передачі ДТЗ його складових для надання послуг з технічного обслуговування і ремонту від 28 серпня 2023 року, акт виконаних робіт № 000002598 від 28 серпня 2023 року) було виконано в цей же день, що підтверджується зазначеними документами.

Замовлення на технічне обслуговування № 000002930 від 19 липня 2023 року (акт прийому-передачі ДТЗ його складових для надання послуг з технічного обслуговування і ремонту від 19 липня 2023 року, акт виконаних робіт № 000002930 від 02 листопада 2023 року) було виконано 02 листопада 2023 року, що підтверджується зазначеними документами.

Із оскаржуваних судових рішень вбачається, що представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів» пояснив під час розгляду справи, що у зв`язку із війною порушена логістика доставки запасних частин із-за кордону на територію України, запасні частини за замовленням № 000002930 від 19 липня 2023 року було отримано 02 листопада 2023 року і в цей же день ремонт було завершено, про що ОСОБА_1 було повідомлено, проте він відмовився забрати автомобіль з сервісу мотивуючи тим, що автомобіль не відремонтований, хоча після завершення гарантійного ремонту не приїхав за автомобілем та не перевірив його справність, про що свідчить відсутність підпису ОСОБА_1 в акті прийому-передачі ДТЗ його складових для надання послуг з технічного обслуговування і ремонту та акті виконаних робіт.

Гарантійний ремонт, спірного автомобіля, складав 90 днів, що передбачено умовами замовлення (пункт 3 умов ведення справ, які містяться в акті прийому-передачі ДТЗ його складових для надання послуг з технічного обслуговування). Водночас завод-виробник через свого офіційного представника (імпортера) на території України на весь час проведення гарантійного ремонту надавав ОСОБА_1 підмінні автомобілі, для того щоб зменшити його незручності, які він зазнав у зв`язку з необхідністю проведення гарантійного ремонту.

З огляду на зазначене, суд першої та апеляційної інстанцій, дійшли правильного висновку стосовно того, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами порушення його прав Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів», оскільки гарантійний ремонт автомобіля було проведено в обумовлені умовами замовлення строки (пункт 3 умов ведення справ, які містяться в акті прийому-передачі ДТЗ його складових для надання послуг з технічного обслуговування) і вони дотримані ними.

При цьому відсутність дій позивача щодо отримання автомобіля з території сервісного центру не свідчить про обґрунтованість вимог щодо стягнення неустойки.

Також, позивач ні у позовній заяві, ні у касаційній скарзі не зазначає, які саме недоліки у спірному автомобілі чи є вони істотними, тобто такими, що роблять неможливим використання товару за його цільовим призначенням і що вони виникли з вини виробника.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів порушення його прав Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІДІ ПАУЕР» та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ВІННЕР ІМПОРТС УКРАЇНА, ЛТД», оскільки судами встановлено, що у позивача виникли договірні правовідносини з ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 08 червня 2023 року. Крім того, позивач не довів належними та допустимими доказами порушення його прав в частині стягнення неустойки з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР Львів», який у свою чергу підтвердив гарантійний випадок та усунув його у передбачені строки.

У касаційній скарзі заявник зазначає про те, що ним було подано клопотання про відкладення розгляду справи та надано підтверджуючі документи, однак апеляційний суд не переніс розгляд справи та розглянув справу без його участі.

Відповідно до статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

У статті 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Отже, з урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду (див. постанову Верховного Суду від 15 липня 2024 року у справі № 447/852/23 (провадження № 61-4989ск24)).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач через підсистему «Електронний Суд» 08 травня 2024 року подав до Тернопільського апеляційного суду клопотання про перенесення розгляду судового засідання у зв`язку з сімейними обставинами (госпіталізація бабці, інфаркт).

Апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання, оскільки позивачем не надано суду доказів щодо поважності причин неявки у судове засідання, яке було призначено на 09 травня 2024 року о 15 год 00 хв., окрім того, розгляд справи призначений вдруге, оскільки у попередньому судовому засіданні позивач просив відкласти розгляд справи щоб скористатися правом на правничу допомогу.

Колегія суддів зазначає, що явка до апеляційного суду учасників справи не є обов`язковою, позиція позивача у справі є чіткою і зрозумілою, а тому розгляд справи апеляційним судом за відсутності позивача не призвів до порушення права позивача на судовий захист.

Окрім того, до поданого клопотання, як зазначає позивач у касаційній скарзі, не надано жодного доказу щодо поважності причин неявки у судове засідання.

Також у касаційній скарзі заявник зазначає, що суддею Братасюком В. М. не було розглянуто подані позивачем клопотання про відвід, не було надано можливості ознайомитися з матеріалами справи, підвищував голос на позивача та безпідставно видалив його із зали судового засідання.

Заявлені ОСОБА_1 відводи були розглянуті в порядку, визначеному статтею 40 ЦПК України, за наслідками розгляду таких відводів було встановлено, що підставами заявлених позивачем відводів зводяться до незгоди заявника з ухваленими рішеннями цим суддею, а також процесуальними діями судді під час розгляду цивільної справи № 607/19725/23.

Верховний Суд погоджується з висновками суду про відсутність підстав стверджувати, що головуючий суддя Братасюк В. М. під час розгляду справи виявляв упередженість чи необ`єктивність. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного, однак таких доказів заявником не надано. Інших обставин, які б викликали сумнів в об`єктивності та неупередженості судді також не встановлено.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо необхідності відводу судді Братасюка В. М. ґрунтуються виключно на суб`єктивних припущеннях за відсутності наведення належного та конкретного обґрунтування такого припущення, що не може бути підставою для відводу судді відповідно до положень статті 36 ЦПК України.

Також у матеріалах справи (а. с. 156, том II) є заява від позивача про ознайомлення з матеріалами цивільної справи від 16 січня 2024 року на якій стоїть відмітка про те, що ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи та фотокопії зробив 18 січня 2024 року, а тому доводи позивача щодо ненадання справи для ознайомлення не знайшли свого підтвердження.

Щодо арґументу позивача про те, що суддя Братюсюк В. М підвищував на нього голос та безпідставно видалив із судового засідання, то колегія суддів зазначає наступне.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Частиною першою статті 144 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф.

Суд касаційної інстанції зауважує, що технічні записи судових засідань не містять даних про те, що суддя Братасюк В. М. підвищував голос на позивача. Проте позивач перебивав суддю та не давав йому можливості вести процес відповідно до норм ЦПК України. Із технічного запису судового засідання також встановлено, що суддя декілька разів робив попередження позивачу щодо його поведінки в залі судового засідання, однак позивач продовжував підвищувати голос і перебивати, тому суд відповідно до частини першої статті 144 ЦПК України застосував один із видів процесуального примусу - видалення із зали судового засідання, суд діяв в межах своїх повноваження.

ОСОБА_1 також у касаційній скарзі зазначає про те, що було втручання в автоматизовану систему розподілу судових справ, так як він звертався з апеляційною скаргою у справі № 607/19725/23 і призначалася та сама колегія, однак такі твердження спростовуються матеріалами справи, яка містить протоколи автоматизованого розподілу судової справи між суддями, в яких зазначаються судді, які виключені з розподілу та підстави, а також судді, які приймали участь в розподілі. Дана інформація внесена до системи автоматизованого розподілу.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішеннях, та зводяться до переоцінки доказів, незгода заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновки суду першої та апеляційної інстанції.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

Щодо клопотання про розгляд справи за участю ОСОБА_1

ОСОБА_1 у прохальній частині касаційної скарги просить справу розглядати за його участі.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга).

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої даної статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, § 25).

Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Axen v. Germany», § 28).

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не представив переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.

Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Верховний Суд створив учасникам процесу у цій справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

З огляду на вказане касаційна скарга розглядається без повідомлення та виклику учасників справи.

Отже, оскільки ЦПК України передбачає можливість розгляду справи у письмовому провадженні без виклику учасників справи, аргументи про розгляд справи за участю сторін у справі є непереконливими, тому відсутня необхідність у виклику осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, у зв`язку із чим у задоволенні клопотань слід відмовити.

Щодо клопотання про виклик свідків

У прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_1 просить викликати свідків.

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження визначені главою 2 Розділу V Перегляд судових рішень ЦПК України.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України касаційний суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а отже, не може приймати нові докази.

Відповідно до визначених процесуальним законом повноважень Верховний Суд здійснює перевірку рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість вирішення питання про виклик свідків на стадії перегляду справи у суді касаційної інстанції.

Таким чином, клопотання ОСОБА_1 про виклик свідків не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про розгляд справи за його участі.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про виклик свідків відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 09 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров