Справа № 466/452/25
Провадження № 2/466/1318/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2025 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Пилипців О.-І.І.

представника позивача, адвоката Задорожного І.Б.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача, адвоката Лихачової М.Б.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ :

17.01.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ОСОБА_2 наступне майно: квартиру загальною площею 76 кв.м.; адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису права власності: 35093547; автомобіль марки BMW 528, номер кузова: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1997 см3, колір сірий, рік випуску - 2012, державний номерний знак НОМЕР_2 ; автомобіль марки Land Rover Velar, номер кузова: НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1997 см3, колір чорний, рік випуску - 2019, державний номерний знак НОМЕР_4 ; в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 76 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнати право власності ОСОБА_2 на автомобіль марки BMW 528, номер кузова: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1997 см3, колір сірий, рік випуску - 2012, державний номерний знак НОМЕР_2 ; в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнати право власності ОСОБА_2 на автомобіль марки Land Rover Velar, номер кузова: НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1997 см3, колір чорний, рік випуску - 2019, державний номерний знак НОМЕР_4 .

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 12 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів 12 березня 2016р. зроблено відповідний актовий запис за №387 (Свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_5 ). У зв`язку з чим позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

У шлюбі народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вже понад рік сторони не проживають разом та не підтримують шлюбних відносин. На даний час, позивач разом з дитиною проживає в квартирі АДРЕСА_3 (дану квартиру позивач орендує), а Відповідач в квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідач неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо позивачки та дитини, за що його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, було притягнуто до адміністративної відповідальності, справа №466/13211/23, суддя: Федорова О.Ф. Постанова від 23.01.2024 по справі № 466/13211/23 Шевченківський районний суд м. Львова.

За час перебування у зареєстрованому шлюбі Позивачем та Відповідачем було набуто у спільну сумісну власність наступне майно: квартира, загальна площа 76 кв.м.; адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису права власності: 35093547, розмір частки: 1. (копія Витягу з Державного реєстру; речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - додається, оригінал наявний у відповідача); автомобіль марки BMW 528, номер кузова: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1997 см3, колір сірий, рік випуску - 2012, державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 - додається, оригінал наявний у відповідача); автомобіль марки Land Rover Velar, номер кузова: НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1997 см3, колір чорний, рік випуску - 2019, державний номерний знак НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 - додається, оригінал наявний у позивача).

Так, Позивач отримав інформацію інтернет-платформи для продажу автомобілів сайту https://auto.ria.com, що відповідач намагається продати без згоди позивача спільне майно, а саме: автомобіль марки BMW 528, за заниженою вартістю 10990 доларів США (фото оголошення додається).

Жодних договорів про поділ майна, що належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності між позивачем та відповідачем не укладалося.

Між позивачем та відповідачем жодних питань щодо поділу майна, набутого позивачем та відповідачем спільно протягом перебування у шлюбі, не вирішувалося.

Зважаючи на те, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач вирішив звернутися до суду щодо вирішення зазначеного спору.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно ст. 70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Позивач неодноразово звертався до відповідача із пропозицією поділити спільне майно шляхом укладення цивільно-правового договору, але відповідач не погоджувався на пропозицію позивача та продовжує ігнорувати її і надалі.

На даний час, відповідач, як власник вище вказаного майна має реальну можливість і може вчиняти дії по його відчуженню або інші неправомірні дії, які можуть призвести до арешту цього майна.

Всі правовстановлюючі документи (витяги про право власності, договори про набуття права власності, технічні паспорти) на вище вказане нерухоме майно знаходяться у відповідача.

На момент подання позову ринкова вартість майна, яке позивач та відповідач набули спільно в шлюбі становить:

- 3032561 грн. 00 коп. - вартість квартири, загальна площа 76 кв.м.; адреса: АДРЕСА_1 (копію звіту про оцінку майна додає, оригінал знаходиться у позивача);

- 902790 грн. 00 коп. - вартість автомобіля марки BMW 528, номер кузова: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1997 см3, колір сірий, рік випуску - 2012, державний номерний знак НОМЕР_8 (копію звіту про оцінку додає, оригінал знаходиться у позивача);

- 2102790 грн. 00 коп. - вартість автомобіля марки Land Rover Velar, номер кузова: НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1997 см3, колір чорний, рік випуску - 2019, державний номерний знак НОМЕР_4 (копію звіту про оцінку додає, оригінал знаходиться у Позивача).

Загальна вартість майна - 6038141,00грн.

Таким чином ціна позову становить 1/2 від загальної вартості майна - 3019070,50 (три мільйони дев`ятнадцять тисяч сімдесят гривень 50 копійок).

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною другою вказаної статті СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Враховуючи, що згоди стосовно порядку розподілу спільної сумісної власності між нами не досягнуто, такий спір, відповідно до ст.71 СК України, має бути вирішено судом.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Позивач вважає ефективним способом захисту свого права є відмова від її частки 1/2 у праві власності на автомобіль марки BMW 528, номер кузова: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1997 см3, колір сірий, рік випуску - 2012, державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіль марки Land Rover Velar, номер кузова: НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1997 см3, колір чорний, рік випуску - 2019, державний номерний знак НОМЕР_4 та визнання особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 76 кв.м.; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

З врахуванням вищевикладеного, змушена звернутися до суду.

Позивач та представник позивача, адвокат Задорожний І.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просили позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача, адвокат Лихачова М.Б. в судовому засіданні позов заперечили, підтримавши письмовий відзив та письмові пояснення, долучені до матеріалів справи. Додатково вважають, що прийнятним буде поділ майна подружжя по 1/2 частині за кожним.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено, що сторони по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.03.2025 року розірвано (а.с.108).

Під час шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

За час перебування у шлюбі подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбало наступне майно: квартиру, загальна площа 76 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису права власності: 35093547; автомобіль марки BMW 528, номер кузова: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1997 см3, колір сірий, рік випуску - 2012, державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 ; автомобіль марки Land Rover Velar, номер кузова: НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1997 см3, колір чорний, рік випуску - 2019, державний номерний знак НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.01.2020, квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_2 (а.с.15).

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , автомобіль марки BMW 528, номер кузова: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1997 см3, колір сірий, рік випуску - 2012, державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с.16).

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 вбачається, що автомобіль марки Land Rover Velar, номер кузова: НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1997 см3, колір чорний, рік випуску - 2019, державний номерний знак НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с.17).

Зі звіту про оцінку майна, виданого оцінювачем СОД ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія» ОСОБА_6 встановлено, що вартість двокімнатної квартири загальною площею 76кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 3032561,00грн.(а.с.19-37).

Згідно звіту про оцінку майна, складеного оцінювачем ТОВ «Консулат 2020» ОСОБА_7 , ринкова вартість легкового автомобіля марки BMW 528, номер кузова: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1997 см3, колір сірий, рік випуску - 2012, державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 14.01.2025 складає 902790,00грн. (а.с.38-49).

Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного оцінювачем ТОВ «Консулат 2020» ОСОБА_7 , ринкова вартість легкового автомобіля марки Land Rover Velar, номер кузова: НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1997 см3, колір чорний, рік випуску - 2019, державний номерний знак НОМЕР_4 , станом на 14.01.2025 складає 2102790,00грн. (а.с.50-60).

Вирішуючи позовні вимоги, судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Крім того, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України).

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки судом встановлено, що спірне майно, а саме квартира та два транспортних засоби придбані під час перебування в шлюбі позивача та відповідача, відповідач не заявляє про спростування зазначеної презумпції, тому суд приходить висновку, що зазначена нерухомість і транспортні засобі являються спільною сумісною власністю подружжя.

У постанові Верховного суду від 05 вересня 2018 року у справі № 709/494/16-ц, провадження № 61-19909св18 та у постанові Верховного суду від 20 травня 2019 року у справі справа № 360/303/17-ц, провадження № 61-410св18 зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей) приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Тобто, поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина четверта статті 71 СК України).

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися „обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. №11).

Відповідно до речення другого пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За правилами ч.1-3 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Постановою Пленуму Верхового Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою, до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувались за рахунок коштів, що бути особистою власністю кожного з них. Вирішуючи спори між подружжям про майно, повинні встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

З наведених положень випливає, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641цс15 - статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно п.22 постанови Пленуму ВС України №11 від 21.12.2007 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при не досягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Ухвалюючи рішення по даній справі суд ураховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц, провадження №14-67 цс 20(пункт 58); постанові Великої Палата Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20, провадження №14-182цс21, у яких Верховний Суд виснував про те, що Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Зокрема, у пункті 36 наведеної постанови Великої Палати Верховного Суду зазначено таке: «Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України)».

Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Вирішуючи питання про ринкову вартість двокімнатної квартири загальною площею 76кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно Звіту про оцінку майна становить 3032561,00грн., суд бере до уваги вказаний Звіт, оскільки відповідач знаючи про свій процесуальний обов`язок доведення своїх заперечень, проте такий не виконав та не подав разом з відзивом Висновку про вартість спірного майна, як це передбачено вимогами ст. 83 ЦПК України, подавши такий на стадії судового розгляду. Тому, суд відхиляє висновок про вартість майна, наданий ФОП ОСОБА_8 щодо вартості квартири АДРЕСА_2 (а.с.150), з якого неможливо встановити, яким чином оцінювачами була визначена вартість, які джерела та дані використано.

Враховуючи імперативний обов`язок суду розглядати справи на підставі наявних у справі доказів та відсутність доводів про недопустимість чи недоцільність врахування таких, суд вважає доведеною вартіcть кожного з об`єктів у вищевказаних позивачем Звітах про оцінку майна.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, та який відповідає вимогам належності та допустимості доказів, як зазначено в пункті 27 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Отже, вирішуючи питання щодо дійсної (ринкової) вартості спірного майна, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що згідно звіту про оцінку майна, виданого оцінювачем СОД ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія» Чередніченко Н.В., вартість двокімнатної квартири загальною площею 76кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 3032561,00грн.(а.с.19-37).

Згідно звіту про оцінку майна, складеного оцінювачем ТОВ «Консулат 2020» ОСОБА_7 , ринкова вартість легкового автомобіля марки BMW 528, номер кузова: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1997 см3, колір сірий, рік випуску - 2012, державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 14.01.2025 складає 902790,00грн. (а.с.38-49).

Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного оцінювачем ТОВ «Консулат 2020» ОСОБА_7 , ринкова вартість легкового автомобіля марки Land Rover Velar, номер кузова: НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1997 см3, колір чорний, рік випуску - 2019, державний номерний знак НОМЕР_4 , станом на 14.01.2025 складає 2102790,00грн. (а.с.50-60).

Загальна вартість вказаного вище майна становить 6038141,00грн. Тобто, частка кожного з подружжя складає 3019070,00 грн.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказів на спростування вказаної вище ринкової оцінки майна за вказаними вище Звітами, відповідачем не надано.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 за №11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 -72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Так, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (ч.2 ст.70 СК України).

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Крім того, у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1ст. 60 СК).

З врахуванням вищенаведених норм, суд вважає ту обставину, що дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, можна вважати підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя відповідно до ст. 70 СК України.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, у фактичному користуванні відповідача перебуває автомобіль марки BMW 528, державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіль марки Land Rover Velar, державний номерний знак НОМЕР_4 . З таких підстав, суд приходить до висновку про необхідність залишення такого майна у власності останнього. А тому суд вважає, що у порядку поділу майна подружжя відповідачу має бути виділено у власність вказане вище майно.

У той же час, позивачу у порядку поділу спільного майна подружжя має бути виділено у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, виходячи із встановлених статтею 70 СК України засад рівності часток, та часткового відступу від засад рівності часток щодо квартири АДРЕСА_2 , позивачу підлягає виділенню майно, що відповідатиме вартості 3032561,00грн, а відповідачу 3005580,00грн.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з заявою до суду.

У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 15140,00грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141, 263-265,268,274, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

позов задовольнити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ОСОБА_2 наступне майно:

- квартиру загальною площею 76 кв.м.; адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису права власності: 35093547;

- автомобіль марки BMW 528, номер кузова: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1997 см3, колір сірий, рік випуску - 2012, державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- автомобіль марки Land Rover Velar, номер кузова: НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1997 см3, колір чорний, рік випуску - 2019, державний номерний знак НОМЕР_4 .

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 76 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнати право власності ОСОБА_2 на автомобіль марки BMW 528, номер кузова: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1997 см3, колір сірий, рік випуску - 2012, державний номерний знак НОМЕР_2 .

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнати право власності ОСОБА_2 на автомобіль марки Land Rover Velar, номер кузова: НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1997 см3, колір чорний, рік випуску - 2019, державний номерний знак НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 15140,00 грн.(п`ятнадцять тисяч сто сорок гривень).

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_9 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_10 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 16 жовтня 2025 року.

Суддя О. І. Ковальчук