ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 695/2815/20
Провадження № 22-ц/821/1826/25
Категорія : на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря Дмитренко В. В.,

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ,

представник скаржника адвокат Бочаров Олександр Михайлович,

заінтересована особа Золотоніський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бочарова Олександра Михайловича на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2025 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання,

в с т а н о в и в :

23 травня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Бочарова О. М. звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність органу примусового виконання та просив: 1) поновити строк, пропущений для подання даної скарги з поважних причин; 2) визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрущенко І. В. в частині розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 74228401; 3) зобов`язати старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрущенко І. В. провести новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідно від отриманого заробітку (доходу) скаржника, починаючи з 17.11.2020 по даний час; 4) визнати незаконними та протиправними дії старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленюк О. В. про накладення штрафу у розмірі 84089,82 грн за несплату заборгованості з аліментів протягом 3 років у виконавчому провадженні від 21.02.2024 № 74228401; 5) визнати незаконною та скасувати постанову від 18.04.2025 старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленюк О. В. про накладення штрафу у розмірі 84089,82 грн за несплату заборгованості з аліментів протягом 3 років у виконавчому провадженні від 21.02.2024 № 74228401.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 червня 2025 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду та повернуто її заявнику.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 16 липня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бочарова О. М. задоволено.

Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 червня 2025 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції з тих підстав, що суд першої інстанції, навівши в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали висновки про невмотивованість скаржником обґрунтування поважності пропуску строку на подання скарги, в порушення вимог ст. 127 ЦПК України, не постановив ухвалу про відмову у поновленні процесуального строку, яка може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом (п. 10 ч. 1ст. 353), а залишив скаргу без розгляду, повернувши її скаржнику.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення строку для подання скарги.

Скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання залишено без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Бочаров О. М. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2025 року та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції винесена з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Вказує, що 05.05.2025 представником було отримано відповідь на адвокатський запит, де сторона скаржника дізналася, що постановою від 18.04.2025 на скаржника було накладено штраф в розмірі 50% від суми заборгованості в розмірі 84089,82 грн у зв`язку з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, що перевищує суму відповідних платежів за 3 роки, а також проведено неправильний розрахунок заборгованості.

07.05.2025 сторона скаржника звернулась із скаргою до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.

21.05.2025 Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області виніс ухвалу у справі № 695/2815/20, якою повернув скаргу скаржнику без розгляду у зв`язку з недоліками в скарзі.

23.05.2025 сторона скаржника усунула недоліки та звернулась знову із тією самою скаргою до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, в якій вже просили поновити строк, оскільки він був пропущений.

04.06.2025 ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання - залишено без розгляду та повернуто заявнику.

16.07.2025 постановою Черкаського апеляційного суду Черкаської області апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 червня 2025 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що сторона скаржника, подаючи скаргу 07.05.2025, звернулась вчасно в строк, однак суд першої інстанції, порушуючи вимоги ч. 5 ст. 448 ЦПК, вчасно не виніс ухвалу протягом 4-х днів з моменту її надходження, що і стало причиною пропуску строку звернення до суду з повторною скаргою, однак тільки з вимогою поновити строк.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про залишення скарги без розгляду та повернення заявнику.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, учасники справи в судове засідання не з`явились, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів враховує наступне.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно до ч. 1 ст. 258 ЦПК України ухвала є різновидом судового рішення.

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

За ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно до п. 10 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема, відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в поновленні строку, суд першої інстанції керувався тим, що фактично заявник звернувся до суду з новою скаргою і доводів щодо поважності причин пропуску строку на подачу даної скарги наведено не було, тому суд дійшов висновку про те, що в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку для подання скарги необхідно відмовити, а скаргу слід залишити без розгляду.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч.2 ст. 449 ЦПК України пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.

У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду (абз. 2 ч. 2 ст. 449 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок по застосуванню ст. 449 ЦПК України та вказано, що «такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи».

Також колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання в її права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 04 грудня 1995 року в справі «Белле проти Франції» («Bellet v. France»), заява № 23805/94).

Судом встановлено, що 07.05.2025 представник ОСОБА_1 адвокат Бочаров О. М. звернувся із скаргою до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.

21.05.2025 Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області виніс ухвалу у справі № 695/2815/20, якою повернув скаргу скаржнику без розгляду у зв`язку з недоліками в скарзі.

Вказана ухвала мотивована тим, що скарга подана з порушенням вимог ст. 448 та ст. 488 ЦПК України, зокрема у скарзі не зазначено стягувача у виконавчому провадженні, його місцезнаходження, відомості про наявність або відсутність у нього електронного кабінету, ідентифікатору для повного доступу до інформації про виконавче провадження. Також скаржником не надано доказів направлення копії скарги та доданих до неї матеріалів стягувачу з урахуванням положень ст. 43 цього Кодексу.

Будь-яких висновків про пропуск строків на подачу скарги, вказана ухвала не містить.

В силу ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

23 травня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Бочарова О. М. звернувся до суду зі даною скаргою, яка зокрема містить клопотання про поновлення строку на подачу заяви.

Мотивуючи пропущення строку та підстави його поновлення, представник ОСОБА_1 адвокат Бочаров О. М., посилаючись на норми ст. ст. 448, 449 ЦПК України, зазначив, що скаржник 07.05.2025 звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із скаргою, яка ухвалою суду від 21.05.2025 була повернута скаржнику без розгляду. У зв`язку з цим скаржник пропустив строк звернення до суду з поважних причин.

Враховуючи, що в ухвалі Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2025 року не зазначено про пропуск строку на подачу скарги, а також факт подачі скарги через 2 дні після залишення наведеної скарги без розгляду, представник ОСОБА_1 адвокат Бочаровим О. М. вжив заходи для оскарження дій державного виконавця, зокрема щодо розрахунку заборгованості за аліментами, але не зміг своєчасно подати скаргу до суду в належній формі.

При цьому слід зазначити, що попередня скарга, подана представником ОСОБА_1 адвокатом Бочаровим О. М., залишена без розгляду через недоліки форми і змісту, тому подаючи 23.05.2025 скаргу її було викладено у новій редакції, що не є тотожним із поняттям нової скарги.

У відповідності до п. 6) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Статтею 379 ЦПК України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд не забезпечив належної організації судового розгляду справи та допустив порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, у зв`язку з чим ухвалу суду необхідно скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бочарова Олександра задовольнити.

Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2025 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає

Текст постанови складено 16 жовтня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков