Єдиний унікальний номер: 378/654/25
Провадження № 2/378/289/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Скороход Т. Н.

за участю секретаря: Соколової О.А.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в селищі Ставище в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 з посиланням на те, що він з відповідачем з 1 квітня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, неповнолітніх дітей не мають.

Просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки через різні інтереси та погляди на життя, непорозуміння, між ними зникли почуття, що призвело до того, що вони з березня 2022 року припинили шлюбні стосунки, не проживають разом та не ведуть спільне господарство. Шлюб між ними носить формальний характер. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим.

Ухвалою судді Ставищенського районного суду від 10 червня 2025 року відкрито провадження по даній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 19).

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив (а.с. 57-58), в якій зазначив, що вважає відзив необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. У своєму відзиві відповідач підтвердила, що вона вже понад 3 роки перебуває за кордоном, подружжя весь цей час проживає окремо, а догляд за позивачем здійснює його син. З цього можна дійти висновку, що позивач та відповідач не проживають разом, не ведуть спільного домашнього господарства починаючи з березня 2022 року по теперішній час, тому шлюбні стосунки між ними фактично припинені, а шлюб носить формальний характер. Твердження відповідача у відзиві щодо постійної турботи про здоров`я чоловіка зводиться лише до телефонних дзвінків, у яких вона просила його не зловживати алкоголем, що не можна у повній мірі пояснити як турботу про здоров`я чоловіка. В усіх інших випадках турбуватися про свого чоловіка відповідачу заважав син позивача. Ці та інші твердження відповідача не підтверджені належними доказами, що ставить під сумнів їх обґрунтованість. Відповідач у відзиві вказує, що на момент подання позовної заяви про розірвання шлюбу позивач внаслідок хвороби не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, що ставить під сумнів добровільність і усвідомленість його волевиявлення при зверненні до суду з вказаним позовом. Проте, дане твердження не підтверджене жодними доказами, і скоріш за все є маніпуляцією, яка вводить суд в оману. Позивач після ознайомлення з відзивом на позовну заяву підтвердив свій намір щодо розірвання шлюбу і не бажає проживати у шлюбі з відповідачем.

Позивач в судовому засіданні в режимі відеоконференції пояснив, що після одруження сторони проживали разом. Його дружина на початку війни виїхала за кордон, з того часу вони разом не проживають і шлюбних стосунків не підтримують. Остання проживати з ним не хоче і його до себе за кордон для спільного проживання не запрошувала. Рішення про розірвання шлюбу було ним обдумане. Просить шлюб розірвати.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Подала до суду відзив на позовну заяву (а.с. 47-49), в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, після укладення якого вони проживали разом, вели спільне господарство, облаштовували житло. Відповідач постійно надавала допомогу та підтримку чоловіку, займалася його лікуванням. Шлюб для неї був важливою цінністю, і попри всі труднощі сторони продовжували жити разом, не порушуючи питання про розлучення. Після початку повномаштабного вторгнення в 2022 році до них переїхали з Києва її дочка і син позивача з дітьми. Протягом певного часу всі разом проживали в селі. В подальшому, у березні 2022 року, для безпеки дітей було прийнято рішення виїхати за кордон. Відповідач вагалася, але син позивача наполіг, щоб вона їхала разом із дітьми і сам супроводжував їх до кордону. Після від`їзду відповідач постійно підтримувала зв`язок з чоловіком, телефонувала йому щодня, турбувалася про стан його здоров`я. 12 квітня 2024 року у позивача стався інсульт, стан його погіршився. Відповідач домовилася про лікування позивача у лікарні, що спеціалізується на таких захворюваннях, з-за кордону доставила інвалідне крісло, за можливістю передавала пакунки з продуктами харчування та непродовольчими товарами для позивача та його сина.

Представник відповідача подала до суду заперечення (на відповідь на відзив) (а.с. 73-75), в яких зазначила, що стан здоров`я позивача викликає серйозні сумніви щодо його здатності усвідомлювати значення своїх дій. Перебуваючи за кордоном, відповідач підтримувала зв`язок з позивачем, надсилала гроші та продукти харчування, цікавилася станом чоловіка. У задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Ухвалою суду від 14.10.2025 клопотання представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 про приєднання доказів по даній справі залишити без розгляду.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово позивача, його представника, представника відповідача та дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони 1 квітня 2010 року уклали шлюб та зареєстрували його у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ставищенського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 15 (а.с. 10).

Відповідно до позовної заяви позивача (а.с. 2-3) та його особистих пояснень в судовому засіданні між сторонами через різні інтереси та погляди на життя, непорозуміння, зникли почуття. З березня 2022 року відповідач виїхала за кордон, в зв`язку з чим вони припинили шлюбні стосунки, не проживають разом та не ведуть спільне господарство. Шлюб між ними носить формальний характер.

Заперечуючи проти позову представник відповідача зазначила, що в зв`язку з повномаштабним вторгненням, для безпеки дітей, було прийняте ними (позивачем та відповідачем) спільно рішення виїхати за кордон. Після від`їзду відповідач постійно підтримувала зв`язок з чоловіком, телефонувала йому щодня, турбувалася про стан його здоров`я, а після того як у нього стався інсульт, домовилася про лікування позивача у лікарні, що спеціалізується на таких захворюваннях, за можливістю передавала пакунки з продуктами харчування та непродовольчими товарами для позивача. Відповідач заперечує проти розірвання шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, у відзиві на позовну заяву, у відповіді на відзив та у запереченнях на відповідь, а також в особистих поясненнях позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції та в поясненнях представника відповідача в судовому засіданні, ту обставину, що позивач позовні вимоги підтримав, а представник відповідача проти задоволення позовних вимог хоч і заперечила, проте не заявила клопотання про надання строку на примирення, суд вважає, що позов слід задовольнити.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність бажання відповідача примиритися та зберегти сім`ю, суд вважає що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін.

Суд не бере до уваги та критично оцінює доводи представника відповідача щодо того, що позивач на момент подання позовної заяви про розірвання шлюбу перебував у стані, який викликає обґрунтовані сумніви щодо його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що ставить під сумнів добровільність і усвідомленість його волевиявлення при зверненні до суду з вказаним позовом, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач ОСОБА_1 визнаний недієздатним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.

Керуючись ст. ст. 110, 111, 112 СК України, ст.ст. 2, 4, 12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 1 квітня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ставищенського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 15, розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 залишити прізвище « ОСОБА_6 ». Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 (ода тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Повне рішення складено 14 жовтня 2025 року.

Суддя Т. Н. Скороход