УХВАЛА

1 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 185/10402/21

провадження № 61-8646св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В.,

Ситнік О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство«Українська залізниця»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», в інтересах якого діє адвокат Редевич Оксана Миколаївна, на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року, ухвалене у складі

судді Врони А. О., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 травня

2023 року, ухвалену колегією у складі суддів Халаджи О. В., Канурної О. Д., Космачевської Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства (далі - АТ) «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Свої вимоги аргументував тим, що з 20 червня 2019 року він працює

у структурному підрозділі «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на посаді начальника служби.

Наказом АТ «Українська залізниця» № 15 від 9 серпня 2021 року йому оголошено догану за неналежне виконання трудових обов`язків, визначених пунктами 1.1, 2.1, 2.4, 2.10 посадової інструкції та пунктами 7.3.1, 7.3.17 розділу 7 положення про структурний підрозділ «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», затвердженого наказом регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Укрзалізниця» від 17 жовтня 2016 року № 577/Н,

у частині невиконання заходів щодо стовідсоткового забезпечення супроводження особовим складом підрозділів воєнізованої охорони вагонів з номенклатурними вантажами, що призвело до понесення роботодавцем збитків від розкрадання таких вантажів у розмірі 62 381,48 грн.

Під час складення зазначеного наказу та притягнення його до дисциплінарної відповідальності відповідач не в повній мірі дослідив дійсні обставини.

Так, головною причиною зменшення відсотків супроводження вагонів/поїздів є додаткове відволікання особового складу на забезпечення охорони різних об`єктів залізничної інфраструктури та виконання інших завдань, які не стосуються охорони номенклатурних вантажів на їх шляху.

Із затвердженням у 2020 році Дислокації підрозділів і постів воєнізованої охорони регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» відбулось збільшення кількості об`єктів, які повинні охоронятись особовим складом воєнізованої охорони. Охорона визначених об`єктів здійснюється за рахунок існуючого особового складу структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця»

АТ «Українська залізниця».

Про нестачу кадрів для забезпечення всіх об`єктів охороною, в тому числі номенклатурних вантажів, він неодноразово зазначав на нарадах керівництва регіональної філії. У квітні 2021 року він звертався до начальника Головного управління воєнізованої охорони АТ «Українська залізниця» з листами № 7/96 та № 7/113, в яких просив про виставлення тимчасового поста відомчої охорони на станціях Миколаївка-Донецька, Богуславський, Ароматна, Таврійськ, з метою збереження вугільної продукції на коліях зазначених станцій.

Письмові пояснення, надані позивачем після вручення йому оспорюваного наказу, роботодавець не взяв до уваги. Оскільки з таким наказом його ознайомлено 28 серпня 2021 року, він не пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

За таких обставин просив визнати протиправним і скасувати наказ

АТ«Українська залізниця» № 15 від 9серпня 2021 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця»

АТ «Українська залізниця» ОСОБА_2 , а також стягнути з АТ«Українська залізниця» 908 грн у відшкодування сплаченого судового збору.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 22 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 травня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ АТ «Українська залізниця»

від 9 серпня 2021 року № 15 про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_1 .

Стягнено з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 908 грн

у відшкодування судового збору.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано пропуском строку притягнення позивачадодисциплінарноївідповідальності, встановленого статтею 148 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України, оскільки про факти розкрадання вантажів, які стали підставою длядисциплінарного стягнення, відповідачу було відомо 18лютого

2021 року, 12 березня 2021 року, 21 квітня 2021 року, 19 травня 2021 року.

Крім того, відповідач не довів вину позивача у порушенні трудових обов`язків, визначених пунктами 1.1, 2.1, 2.4, 2.10 розділу 2 посадової інструкції начальника структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», та підпунктів7.3.1, 7.3.17 пункту 7.3 розділу 7 положення про структурний підрозділ «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» у частині невиконання заходів щодо стовідсоткового забезпечення супроводження особовим складом підрозділів воєнізованої охорони вагонів з номенклатурними вантажами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

9 червня 2023 року адвокат Редевич О. М., яка діє в інтересах АТ «Українська залізниця», звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 травня 2023 року, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Підставою касаційного оскарження рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 травня 2023 року заявник визначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених

у постановах Верховного Суду від 7 жовтня 2019 року у справі № 718/801/17

(провадження № 61-28428св18), від 13 липня 2022 року у справі № 359/9014/19 (провадження № 61-193св22), від 3 жовтня 2018 року у справі № 569/9812/16-ц (провадження № 61-29869св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 305/554/19 (провадження № 61-16880св19) (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Зазначає, що датою виявлення дисциплінарного проступку позивача є 13 липня 2024 року - день засідання постійно діючої комісії АТ «Українська залізниця» щодо збереження вантажів, на якій виявлено незабезпечення начальником служби воєнізованої охорони ОСОБА_1 стовідсоткового супроводження особовим складом підрозділів воєнізованої охорони вагонів з номенклатурними вантажами. Тому дисциплінарне стягнення, застосоване до позивача 9 серпня 2021 року, накладено у межах місячного строку, встановленого статтею 148 КЗпП України.

Суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що актами АТ «Українська залізниця» від 18 лютого 2021 року, від 12 березня 2021 року, від 21 квітня

2021року, від 19 травня 2021 рокузафіксовано факт розкрадання номенклатурних вантажів, а не порушення ОСОБА_1 трудових обов`язків.

Під час вирішення питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності роботодавець надав оцінку письмовим поясненням ОСОБА_1 , однак не встановив поважних причин невиконання ним посадових обов`язків.

Висновок судів про нестачу кадрів для забезпечення супроводження особовим складом вагонів з номенклатурними вантажами є припущенням, не підвердженим доказами, оскільки листи позивача № 7/96 та № 7/113 спростовують такі обставини у зв`язку з викладеною у них ініціативою щодо встановлення тимчасових постів відомчої охорони на певних місцях, що пов`язано із забезпеченням охорони саме вугільної продукції, а не номенклатурних вантажів.

Посилається на відсутність у матеріалах справи доказів, які підтверджують нестачу кадрів або інших поважних причин невиконання позивачем покладених на нього обов`язків.

Також підставою касаційного оскарження судових рішень заявник вказує відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду щодо питання застосування частин першої та третьої статті 149 КЗпП України, а саме, чи може працівник заявляти про наявність поважних причин невиконання обов`язків після застосування дисциплінарного стягнення і чи зобов`язаний роботодавець спростовувати такі причини (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вказує, що про нестачу кадрів як поважну причину невиконання обов`язків позивач зазначив вже під час оспорювання наказу в суді та не надав доказів на підтвердження таких обставин.

Відзив до Верховного Суду не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 26вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що з 15 грудня 2017 року

ОСОБА_1 працює у регіональній філії «Придніпровська залізниця»

АТ «Українська залізниця».

З 15 грудня 2017 року до 13 березня 2018 року він працював на посаді стрільця структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця».

З 13 березня 2018 року до 19 червня 2019 року позивач працював заступником начальника стрілецької команди № 3 станції Синельникове структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця».

З 20 червня 2019 року ОСОБА_1 працює у структурному підрозділі «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця»

АТ «Українська залізниця» на посаді начальника служби.

14 червня 2019 року позивача ознайомлено з посадовою інструкцією начальника структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

13 липня 2021 року складено протокол № МЮ-17/5 за результатами засідання постійно діючої комісії регіональної філії «Придніпровська залізниця»

АТ «Українська залізниця» щодо збереження вантажів. У ході засідання комісією встановлено факт невиконання пункту 8 плану заходів по проведенню оперативно-профілактичної роботи з недопущення розкрадання вантажів у межах регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», затвердженого заступником директора з безпеки регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» від 29 січня 2021 року, щодо забезпечення стовідсоткового супроводження особовим складом підрозділів воєнізованої охорони вагонів з номенклатурними вантажами.

З розділу 7 Звіту про роботу підрозділів служби відомчої воєнізованої охорони регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» щодо забезпечення охорони вантажів від 2 липня 2021 року № НО-7/185 суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що з початку 2021 року начальнику структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» до супроводження пред`явлено 17 454 поїздів та 129 437 вагонів, з яких супроводжувалися 13 861 поїздів

і 107 004 вагонів, що становить 79,4 % супроводження поїздів

та 82,7 % супроводження вагонів.

Незабезпечення стовідсоткового супроводження особовим складом підрозділів воєнізованої охорони вагонів з номенклатурним вантажем призвело до розкрадання таких вантажів на суму 62 381,48 грн, що встановлено на засіданні постійно - діючої комісії щодо збереження вантажів на підставі актів

АТ «Українська залізниця» від 18 лютого 2021 року, від 12 березня 2021 року,

від 21 квітня 2021 року, від 19 травня 2021 року, що опрацьовані 13 липня

2021 року.

13 липня 2021 року начальник структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця»

Таран В. А. надав письмові пояснення на ім`я виконувача обов`язків голови правління АТ «Українська залізниця» Юрика І. І.

Наказом АТ «Українська залізниця» № 15 від 9 серпня 2021 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обов`язків начальника структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», визначених у підпунктах 1.1, 2.1, 2.4, 2.10 посадової інструкції та у пунктах 7.1, 7.2 підпунктах 7.3.1, 7.3.17 розділу 7 положення про структурний підрозділ «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця»

АТ «Укрзалізниця», ОСОБА_1 притягнутий до дисциплінарної відповідальності

у вигляді догани згідно зі статтею 147 КЗпП України.

З наказом АТ «Українська залізниця» № 15 від 9 серпня 2021 року позивач ознайомлений 28 серпня 2021 року.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень (res judicata), фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рішенням від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 Конституційний Суд України визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України

від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду

в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовчої практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної

частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада

2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачуваним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року№ 10-р(II)/2023)).

Встановлений у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України такий «фільтр» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, як малозначність справи, не є непереборною перешкодою для доступу особи до суду касаційної інстанції. Тому пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого унормування процесуальних правовідносин щодо відкриття касаційного провадження

у малозначних справах (абзац третій пункту 7.10 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)).

Конституційний Суд України Рішенням від 22 листопада 2023 року

№ 10-р(II)/2023 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункти 1 та 5 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Разом з тим, вказаним рішенням не визнано неконституційними

пункти 2, 3, 4 частини шостої статті 19 ЦПК України, які застосовуються при кваліфікації справи як малозначної.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин (пункт 2 частини першої статті 274 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України встановлено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в цій справі є вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

Верховний Суд вважає цю справу малозначною, оскільки доходить висновку про її незначну складність. Справа не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, та не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Касаційна скарга заявника містить посилання про те, що справа стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновки Верховного Суду, зазначені у касаційній скарзі.

Крім того, зазначає, що справа має виняткове значення для учасника справи з огляду на покладення судами доведення вини працівника у порушенні ним трудових обов`язків виключно на АТ «Українська залізниця», а також зазначення ОСОБА_1 поважних причин невиконання трудових обов`язків під час оспорювання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності

у суді.

Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку, що саме посилання на фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики не підтверджує наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення

у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

При цьому в малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення,

а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

До повноважень Верховного Суду, зокрема, належить вирішення питань щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, їх тлумачення під час розгляду справ.

Касаційний суд має забезпечувати формування єдиної судової практики шляхом надання відповідного тлумачення (правозастосування) норм права.

Про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики свідчить, зокрема, відсутність єдиного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному, велика кількість справ щодо вирішення подібних правовідносин, які перебувають на розгляді судів.

Заявник не зазначив, у чому полягає вагомість для держави і суспільства правового питання, яке, на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Отже посилання заявника не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що дана справа має виняткове значення для АТ «Українська залізниця», оскільки вони зводяться

до незгоди із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, що

не свідчить про винятковість справи для заявника і про обставини дійсної винятковості цієї справи, які б виокремлювали вимоги заявника у цьому спорі

в особливу категорію спорів.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі.

У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 5 квітня 2018 року).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року

у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19), зазначила, якщо касаційна скарга прийнята до проваджена суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити.

Вказаний правовий висновок підлягає застосуванню до процесуальних правовідносин, які, з огляду на викладене, виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, заявник не довів, а суд касаційної інстанції таких випадків не встановив, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України касаційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця», в інтересах якого діє адвокат Редевич Оксана Миколаївна, на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 травня 2023 року в справі № 185/10402/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним і скасування наказу щодо притягнення до дисциплінарної відповідальностізакрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк О. М. Ситнік