Справа № 750/8751/25
Провадження № 2/750/2505/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря Левченка К.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, Чернігівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року представник позивача через систему «Електронний суд» звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, Чернігівської міської ради про визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка, ОСОБА_4 .

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме спірну квартиру. У встановлений законом строк позивач звернулась до нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак їй в усній формі було повідомлено, що для отримання свідоцтва про право на спадщину їй необхідно надати правовстановлюючі документи на спірну квартиру.

У позивачки відсутні будь-які документи щодо реєстрації за спадкодавцем права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином, відсутність правовстановлюючого документа на квартиру не дає можливості переоформити право власності на неприватизовану квартиру в порядку спадкування за законом у позасудовому порядку.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідачів надіслала до суду відзиви на позовну заяву, в яких зазначає, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , за життя не приватизував та взагалі не звертався із відповідною заявою щодо приватизації житла за адресою: АДРЕСА_2 , а відтак, він не набув право власності на нього, а тому квартира не може бути успадкована. Ордер, що видавався ОСОБА_4 на спірне житлове приміщення, був лише підставою для вселення в нього, а не правовстановлюючим документом, який би посвідчував право власності на об`єкт нерухомого майна. З огляду на положення статті 1218 ЦК України, до складу спадщини не можуть входити права та обов`язки які не належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини відтак, квартира за адресою: АДРЕСА_2 не входить до складу спадщини, що відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_4 і не може бути успадкована його спадкоємцями.

Представник позивача направила до суду відповіді на відзиви, в яких зазначила, що оскільки у позивачки відсутні правовстановлюючі документи на квартиру, в неї виникла необхідність звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Разом з цим вказала, що приватизація державної квартири за ордером надає громадянам можливість стати повноправними власниками житла, яке раніше належало державі. Ордер підтверджує право на приватизацію певного житлового приміщення.

Представник відповідачів надіслала до суду заперечення, в якому зазначила, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на об`єкти нерухомості, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Також у запереченнях представник відповідачів акцентувала увагу на тому, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Окрім цього, Цивільним кодексом України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, однією з підстав для звернення до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме мано є саме втрата документа, який засвідчує його право власності а не відсутність такого права власності у спадкодавця взагалі.

Протокольною ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзивах та запереченні.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10).

Відповідно до копії матеріалів спадкової справи № 176/2024, заведеної щодо майна після смерті ОСОБА_4 , спадщину після померлого прийняла його дружина ОСОБА_3 . У своїй заяві про прийняття спадщини позивач вказала, що іншим спадкоємцем за законом є син спадкодавця - ОСОБА_5 , проте він із заявами до нотаріуса не звертався. (а.с. 78-83).

Позивач у позові зазначила, що вона у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак їй в усній формі було повідомлено, що для отримання свідоцтва про право на спадщину на квартиру їй необхідно надати правовстановлюючі документи на неї, а якщо такі документи не будуть надані, буде видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру № 067 серія Т від 17 червня 1986 року ОСОБА_4 набув право на зайняття 1 кімнати № 90 загальною площею 17,44 кв.м в квартирі АДРЕСА_3 , який видано на підставі рішення виконкому № 232 від 02.06.1986 (а.с. 10 на звороті).

Ордер виданий на склад сім`ї з одного чоловіка, а саме ОСОБА_4 .

Шлюб між позивачкою та померлим спадкодавцем зареєстрований 09 вересня 2010 року виконкомом Миколаївської сільської ради Менського району Чернігівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 01 (а.с. 12 на звороті).

Позивач надала суду докази сплати рахунків за спожиті комунальні послуги в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується копіями платіжних інструкцій (а.с. 15-35).

КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради листом від 22.01.2025 №7 повідомило, що інформація про зареєстроване право власності та інвентаризаційна справа на квартиру АДРЕСА_1 , в матеріалах архіву відсутні (а.с. 13 на звороті).

Виконавчий комітет Чернігівської міської ради листом від 14.01.2025 повідомив, що згідно з номенклатурою справ Чернігівської міської ради строк зберігання документів про надання, розподіл і обмін житлової площі становить 10 років. У зв`язку із зазначеним вище, в архіві відділу квартирного обліку та приватизації Чернігівської міської ради відсутні документи, що слугували підставою для видачі виконавчим комітетом Чернігівської міської ради народних депутатів ордеру від 17 червня 1986 року № 067 серія «Т» (а.с. 14 на звороті).

Відповідно до акту від 11 липня 2025 року, підписаного мешканцями будинку і затвердженого директором ПП «Техкомсервіс», ОСОБА_3 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 з моменту отримання помешкання (а.с. 52 на звороті).

Відділ квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради листом від 04.07.2025 повідомив, що відповідно до наявної у відділі комп`ютерної бази даних приватизованого житла, квартира АДРЕСА_1 не приватизована (а.с. 62).

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що за життя ОСОБА_4 звертався із заявою про приватизацію державного житла, яке йому було надано для проживання.

Представник відповідачів у судовому засіданні стверджувала, що ОСОБА_4 за життя не вчиняв жодних дій з метою приватизації наданої йому у користування квартири.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Підставами набуття права власності є передбачені законом юридичні факти, за наявності яких особа набуває майно, стає його власником. За своєю правовою природою набуття права власності це певний юридичний склад, із яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певний об`єкт.

Закон встановлює способи захисту права власності, одним із яких є визнання права власності у судовому порядку.

Застосування такого способу захисту не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для визнання права власності в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).

Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець має право вимагати за ним права власності на неприватизовану квартиру тільки якщо спадкодавець при житті висловив волю на приватизацію квартири.

Постановою ВССУ по справі № 6-121цс13 від 11 грудня 2013 року визначено, що в осіб, які фактично проживають в квартирі (будинку) державного житлового фонду і звернулись з відповідною заявою до органу приватизації, виникає право на приватизацію цього житла.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

У силу статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Пленум Верховного Суду України в частині 5 пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначив, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним частини квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на цю частину квартири.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13.

Таким чином, обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) зроблено висновок про те, що якщо спадкодавець не набув права власності на майно, проте розпочав процедуру його приватизації відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації, а не права власності.

Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.

Доказів наявності у спадкодавця права власності на спірне житло позивач суду не надала, а також не надано доказів реалізації спадкодавцем за життя права на приватизацію житлового приміщення державного житлового фонду, яке йому було надано згідно ордеру, а тому у задоволенні вимог ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, Чернігівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування слід відмовити у зв`язку із відсутністю для цього правових підстав.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, враховує, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись статтями 15, 16, 345, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1261-1265 Цивільного кодексу України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», статтями 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 133, 141, 209, 210, 247, 263, 265, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволені позову ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради (місцезнаходження: вул. Магістратська, 7, м. Чернігів; код ЄДРПОУ - 04062015), Чернігівської міської ради (місцезнаходження: вул. Магістратська, 7, м. Чернігів; код ЄДРПОУ - 34339125) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.10.2025.

Суддя