Провадження № 2/369/3764/25
РІШЕННЯ

Іменем України

20.10.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Янченка А.В., за участі секретаря судового засідання Лисяк К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в м. Києві цивільну справу № 369/16224/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 грудня 2020 року між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири.

Відповідно до п. 1 договору у строк до 30 серпня 2021 року Продавець зобов`язався передати у власність Покупця, з укладенням договору купівлі-продажу, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 32,7 кв. м в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1038 га, кадастровий номер :03:006:0030, що знаходиться в АДРЕСА_2 та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, газопостачання та електроенергія), у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором.

Пунктом 3 Договору визначено, що ціна продажу складає 464610,00 грн, що на день укладення цього договору еквівалентно 16350,00 доларів США.

У відповідності до п. 4 договору, при укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу у розмірі 11445,00 доларів США. Залишок суми у розмірі 4905,00 доларів США зобов`язується сплатити під час підписання основного договору. 27 березня 2021 року, на погашення грошового залишку за Попереднім договором, ОСОБА_1 передала ОСОБА_4 (який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі передоручення за довіреності від 17 лютого 2021 року № 151) кошти у розмірі 1 795,00 доларів США. Указане підтверджується розпискою від 27 березня 2021 року.

Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявності підстав для визнання забудови об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього всю суму платежу протягом одного місяця.

На теперішній час ОСОБА_2 багатоповерховий будинок на земельній ділянці площею 0,1038 га, кадастровий номер :03:006:0030, що знаходиться у АДРЕСА_2 під АДРЕСА_2 не побудував, підключення до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, електроенергії, газопостачання) не здійснив.

Згідно інформації, яка міститься в Інтернеті на сторінці ЖК Данія (Нова Данія) будівельні роботи по АДРЕСА_2 призупинені.

Таким чином відповідач ( ОСОБА_2 ) не виконав у строк до 30 червня 2021 року взяті на себе зобов`язання, що визначені у п. п. 1, 3 попереднього договору від 05 грудня 2020 року.

Відповідно до п. 5 договору у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк передбачений договором або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту незаконною забудовою, або наявність підстав для визнання забудови, як об`єкту експлуатації, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього всю суму авансових платежів протягом одного місяця.

Однак, позивач вказує, що продавцем умови договору не виконанні належним чином, а саме станом на момент подання позову, останнім не передано покупцеві у власність обумовлену попереднім договором квартиру, та не укладено договору купівлі-продажу квартири.

З огляду на вище зазначене, з урахуванням тих обставин, що відповідач ухилявся від укладення основного договору у строки визначені у п. п. 1, 3 попереднього Договору від 05 грудня 2020 року, станом на даний час Попередній Договір припинений (ч. 3 статті 635 ЦК України), під час дії Попереднього Договору відповідач пропозиції укласти основний договір (Позивачці) не направляв, тай як (позивачка) зрозуміла, наміру укладати Основний Договір відповідач не мав, оскільки як було вище зазначено - будівництво зупинено, тому і вимушена звертатись до суду з проханням стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму коштів, сплачених за попереднім договором від 05 грудня 2020 року, в розмірі 13 240,00 доларів США основного боргу, та 3 (три) відсотки за прострочене виконання грошового зобов`язання, а саме за період з 30 вересня 2021 року по день ухвалення судового рішення.

14 жовтня 2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі.

04 червня 2025 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті.

16 вересня 2025 року сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Проте, в матеріалах справи міститься заява представника позивача, у якій останній просив суд здійснювати розгляд справи у його та позивача відсутності, вказував, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

КЦС ВС у постанові від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) роз`яснив, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити із таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 05 грудня 2020 року між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири.

Відповідно до п. 1 договору у строк до 30 серпня 2021 року Продавець зобов`язався передати у власність Покупця, з укладенням договору купівлі-продажу, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 32,7 кв. м в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1038 га, кадастровий номер :03:006:0030, що знаходиться в АДРЕСА_2 та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, газопостачання та електроенергія), у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором.

Пунктом 3 Договору визначено, що ціна продажу складає 464610,00 грн, що на день укладення цього договору еквівалентно 16350,00 доларів США.

У відповідності до п. 4 договору, при укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу у розмірі 11445,00 доларів США. Залишок суми у розмірі 4905,00 доларів США зобов`язується сплатити під час підписання основного договору. 27 березня 2021 року, на погашення грошового залишку за Попереднім договором, ОСОБА_1 передала ОСОБА_4 (який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі передоручення за довіреності від 17 лютого 2021 року № 151) кошти у розмірі 1 795,00 доларів США. Указане підтверджується розпискою від 27 березня 2021 року.

Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявності підстав для визнання забудови об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього всю суму платежу протягом одного місяця.

На теперішній час ОСОБА_2 багатоповерховий будинок на земельній ділянці площею 0,1038 га, кадастровий номер :03:006:0030, що знаходиться у АДРЕСА_2 під АДРЕСА_2 не побудував, підключення до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, електроенергії, газопостачання) не здійснив.

Згідно інформації, яка міститься в Інтернеті на сторінці ЖК Данія (Нова Данія) будівельні роботи по АДРЕСА_2 призупинені.

Таким чином відповідач не виконав у строк до 30 червня 2021 року взяті на себе зобов`язання, що визначені у п. п. 1, 3 попереднього договору від 05 грудня 2020 року.

Відповідно до п. 5 договору у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк передбачений договором або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту незаконною забудовою, або наявність підстав для визнання забудови, як об`єкту експлуатації, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього всю суму авансових платежів протягом одного місяця.

Однак, продавцем умови договору не виконанні належним чином, а саме станом на момент розгляду справи по суті, останнім не передано покупцеві у власність обумовлену попереднім договором квартиру, та не укладено договору купівлі-продажу квартири, не повернуто кошти.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Згідно з частиною другою статті 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 615 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Приписами частини першої статті 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Частиною другою статті 570 ЦК України передбачено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

У постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року по справі № 592/9068/17 зазначено про те, що суди попередніх інстанцій, встановивши, що основний договір в обумовлений сторонами строк укладено не було, а чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його основної частини у сторони попереднього договору у випадку не укладення основного договору і така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для повернення забезпечувального платежу.

Вказаний висновок узгоджується також із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13.

В ході розгляду справи було встановлено, та не спростовано стороною відповідача те, що позивачкою сплаченою нею сумою було забезпечено укладеного між сторонами зобов`язання про купівлю-продаж нерухомого майна, відповідач ухилився від виконання своїх зобов`язань.

Згідно із вимогами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своє вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Аналіз положень статті 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, встановлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, ЦК України покладає обов`язок довести відсутність своєю вини саме на цю особу.

Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання, а тому саме відповідач повинен був довести суду причини не укладання ним із позивачем основного договору купівлі-продажу квартири, що стороною відповідача у встановленому законом порядку зроблено не було.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 04.07.2018 року у справі № 761/12665/14-ц.

Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Вказана правова позиція підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18).

Оскільки доказів протилежного відповідач суду не надав, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та з відповідача слід стягнути сплачені грошові кошти в розмірі 13 240,00 доларів США.

Щодо стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений зговором або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 904/312/18, аналіз приписів частини 2 статті 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що відповідальність боржника за порушення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування кредитором на суму грошового боргу індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми настає у разі невиконання або несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання перед кредитором.

Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18 вказав, що формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України і статті 230 Господарського кодексу України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Ураховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими та містять зобов`язальний характер, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки 3 % річних з моменту прострочення зобов`язання, дата зазначена позивачем (30 вересня 2021 року) по день ухвалення судового рішення (16 вересня 2025 року). Період прострочення грошового зобов`язання 1448 днів.

Розрахунок 3% річних проведено за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Тобто, розмір 3% річних складає - 1 574,65 дол. США, а загальна сума, яка підлягає стягненню: 13 240,00 + 1 574,65 = 14 814,65 дол. США.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з частинами першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач свої зобов`язання за попереднім договором про укладення договору купівлі-продажу від 05 грудня 2020 року належним чином не виконав, основний договір купівлі-продажу квартири не було укладено до 30 серпня 2021 року та нотаріально посвідчено до 30 вересня 2021 року, та доказів протилежного матеріали справи не містять, а відтак наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача грошових коштів: 13 240,00 дол. США основного боргу та 1 574,65 дол. США - 3% річних, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у цій частині.

У порядку статті 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 4 777 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, пов`язаних неналежним виконанням договору купівлі-продажу задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 14 814 (чотирнадцять тисяч вісімсот чотирнадцять доларів США) 65 центів, яка складається з: 13 240 (тринадцять тисяч двісті сорок доларів США) 00 центів основного боргу та 1 574 (одну тисячу п`ятсот сімдесят чотири шість доларів США) 65 центів трьох відсотків річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4 777 (чотири тисячі сімсот сімдесят сім гривень) 00 коп. судового збору.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено: 20.10.2025 року.

Суддя А.В. Янченко