Провадження №: 2-о/337/235/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

у складі головуючого судді Кучерука І.Г.

з участю секретаря Роман Д.В., Ухань М.Ю.

заявниці ОСОБА_1

представниці заявниці адвоката Населенко М.М.

заінтересованої особа ОСОБА_2

представниці заінтересованої особи адвоката Логінової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису та негайне повернення дитини,

встановив:

01.10.2025 року адвокат Населенко М.М. в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису та негайне повернення дитини, вказавши заінтересованих осіб ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

В заяві вказано, що ОСОБА_1 зареєстрована разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 01.07.2025 року сталася трагедія для ОСОБА_5 як матері. У присутності сторонніх невстановлених осіб ОСОБА_6 (бабуся дитини) та ОСОБА_7 (батько дитини, військовослужбовець гвардії Національної з яким ОСОБА_5 розлучена), з неймовірною жорстокістю вирвали дитину з рук матері. Вона намагалася захистити свого сина, тримала його на руках, він плакав, кричав від болю страху, і але вони разом зі сторонніми особами силоміць відбирали його завдаючи болю і матері, і дитині. Від цих дій обоє отримали тілесні ушкодження, а головне - непоправну психологічну травму. Ці люди використали дитину як інструмент для досягнення своїх цілей: батько військовослужбовець ОСОБА_7 , прагне уникнути відправлення у зону бойових дій і для цього пішов на найстрашніше - відірвав малюка від матері, рідного середовища і безпеки, позбавивши його материнської опіки. ОСОБА_1 , як мати, не знає, у яких умовах зараз перебуває її дитина, чи має він належний догляд, чи не чинять на нього психологічний тиск, чи не наражають його на небезпеку. ОСОБА_1 живе в постійному страху і відчаї. Серце матері розривається від думки, що її маленька дитина зараз утримується в невідомих і небезпечних умовах. Зокрема, це не перший випадок коли ОСОБА_6 дозволяла собі застосовувати силу і наносила побої ОСОБА_5 , такий випадок стався у автомобілі саме в той час коли дитина була на руках у матері. Це свідчить про систематичність агресивної поведінки ОСОБА_6 та її сина ОСОБА_7 , так як ОСОБА_7 неодноразово будучи у шлюбі застосовував фізичну силу. З цього приводу (яке мало місце 01.07.2025 року) ОСОБА_5 було подано заяву до поліції, і за даним фактом відкрито кримінальне провадження № 0000250 від 18.09.2025 року, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , яким заборонити: вчиняти будь-які дії фізичного чи психологічного насильства щодо ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; наближатися до них на відстань менше 100 метрів; контактувати зі ОСОБА_1 дитиною будь-яким способом. Зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_6 негайно повернути малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем його реєстрації та постійного проживання разом із матір`ю.

01.10.2025 року відкрито провадження по справі.

03.10.2025 року до суду від заінтересованих осіб надійшли заперечення на заяву, узагальненими доводами яких вказано, що категорично заперечують проти задоволення даної заяви судом, як незаконної, необґрунтованої, надуманої, такої, що протирічить інтересам дитини. ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 з 26.12.2020 року, який розірвано за рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя 19.12.2023 року. У період шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народився син, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який після розірвання шлюбу, з грудня 2023 року залишився проживати з матір`ю ОСОБА_1 10.06.2024 року в вечірній час, ОСОБА_1 , знаходячись у себе в квартирі адресою: АДРЕСА_2 , побила малолітнього сина ОСОБА_10 , побиття зафільмувала на мобільний телефон. В той же вечір батько, ОСОБА_3 отримав зазначене відео в соціальній мережі Telegram і прибув до місця проживання ОСОБА_1 , однако самостійно зайти до квартири не зміг, викликав поліцію. Наряд поліції прибув, знайшов ОСОБА_1 на вулиці, одну, в стані алкогольного сп`яніння, дуже збуджену, вона приблизно годину не хотіла показувати сина ОСОБА_10 та надати можливість впевнитись у його стані здоров`я. Весь цей час малолітня дитина знаходилась одна, закрита в квартирі в невідомому стані. Приблизно через годину поліцейським вдалось впевнити ОСОБА_1 потрапити до квартири та передати дитину батьку під розписку. За фактом застосування домашнього насильства до дитини з боку матері, ОСОБА_1 , щодо неї поліцейськими складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП України, який скеровано до суду. 19.08.2024 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя розглянуто матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, судом встановлено наявність ознак складу кримінального правопорушення передбаченого ст. ст. 125, 126 КК України та матеріали направлені до ВП № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області для організації проведення досудового розслідування. 19.06.2024 року служба у справах дітей м. Запоріжжя поставила на облік малолітнього ОСОБА_10 як дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах. З червня 2024 року син проживає з батьком та перебуває на обліку в службі у справах дітей по Шевченківському район Запорізької міської ради. Відділом поліції № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області за фактом побиття малолітнього ОСОБА_8 , зареєстровано кримінальне провадження № 0000271 від 13.07.2024 р. за ст. 126 ч.1 КК України, у якому наразі триває досудове розслідування.

Відповідно до рішень органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 07.08.2024р. та 16.10.2024 року, ОСОБА_1 відмовлено у визначені способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через застосування до сина домашнього насильства з боку матері 10.06.2024 року.

01.07.2025 року, через протиправні дії ОСОБА_1 сталася подія, яка знову травмувала дитину та завдала дитині фізичної та психічної шкоди. Так, 01.07.2025 року, з метою сприяння відновлення відносин та емоційного контакту дитини із матір`ю, о 14.10 год батьком ОСОБА_3 було забезпечено спілкування ОСОБА_1 із сином ОСОБА_8 за допомогою відеозв`язку в мобільному додатку Viber. Після зазначеного спілкування, в той же день, приблизно о 17.30 год ОСОБА_1 , без попередження, незважаючи на відмову органом опіки та судом в наданні їй можливості особистого спілкування з сином, прибула до місця проживання заінтересованих осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та намагалась викрасти малолітнього сина ОСОБА_9 , коли дитина гуляла в сквері разом із бабусею. В результаті протиправних дій ОСОБА_1 малолітній ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, психологічну травму, його стан здоров`я після цього погіршився, на даний час дитина проходить амбулаторне лікування у дитячого хірурга та психіатра. У зв`язку з цим, дитині необхідно забезпечити позитивну атмосферу та уникнення стресових психотравматичних ситуацій.

На даний час відділом поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001085 від 17.07.2025 року за ст. 126-1 КК України про вчинення домашнього насильства стосовно малолітнього сина ОСОБА_8 та його батька, заінтересованої особи ОСОБА_3 . Отже, на даний час, будь-який контакт дитини із матір`ю буде перешкоджати у відновленні психічного здоров`я малолітнього ОСОБА_9 , не дасть можливості забезпечити відповідну, позитивну атмосферу умов проживання дитини, та може травмувати дитину в подальшому.

28.07.2025 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя задоволено заяву ОСОБА_3 та видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким заборонено, зокрема будь-яке спілкування з дитиною ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 неодноразово порушувала обмежувальний припис, виданий 28.07.2025 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя. З цього приводу Відділом поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області зареєстровано кримінальне провадження № 0000242 від 12.09.2025 року за ст. 390-1 КК України. Варто також зазначити, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в категорії «Кривдник» у ВП № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області з 05.09.2025 року, вона не є особою, яка постраждала від домашнього насильства та їй достеменно відомо про обмежувальний припис щодо неї. Отже, в такому випадку ОСОБА_1 не є особою, яка може бути заявником у справі про видачу обмежувального припису в розумінні ст. 350-2 ЦПК України.

Просять відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

14.10.2025 року до суду по системі «Електронний суд» від представниці заявниці ОСОБА_1 адвоката Населенко М.М. надійшло уточнення до заяви про видачу обмежувального припису та негайне повернення дитини у якому вказано, що у попередній заяві про видачу обмежувального припису були зазначені дві зацікавлені особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Після детального обговорення обставин справи з клієнткою ОСОБА_5 , а також після аналізу відеодоказів і поведінки сторін, було прийнято обґрунтоване рішення про те, що потреба у видачі обмежувального припису стосується лише ОСОБА_6 .

Поведінка ОСОБА_6 , зафіксована на відео, свідчить про емоційно-агресивні дії щодо матері дитини ОСОБА_5 , що призвели до стресового стану матері та дитини, і можуть кваліфікуватися як психологічне та фізичне насильство в сім`ї.

Питання участі ОСОБА_7 у спілкуванні з дитиною не є предметом даної заяви і може бути врегульовано окремо між батьками.

На відео з боді камер поліції, чітко видно, що попри численні образи та тиск, ОСОБА_5 вела себе спокійно, не вступала в конфлікт, не підвищувала голос і намагалася уникнути скандалу. Натомість ОСОБА_6 активно провокувала сварку, кричала, звинувачувала та врешті самовільно забрала дитину, не маючи жодного правового чи процесуального права на це. На відеозаписі, який додається, чітко зафіксовано момент, коли ОСОБА_6 виголошує фразу: «Я забрала дитину!» При цьому, на відео боді камер поліцейських, зафіксовано момент, коли працівник поліції чітко висловлює позицію: «Ні-ні, о куда, дитина залишається тут». Це свідчить, що представник державного органу поліцейський, діючи в межах службових повноважень, вказав на необхідність залишення дитини з матір`ю на місці події.

Окрім надходження погроз, застосування фізичної сили та незаконного відібрання у матері дитину у присутності поліції, неодноразово надходили погрози та нецензурна лайка з боку ОСОБА_11 , який є дідусем дитини. На аудіо запису ОСОБА_11 (дідусь) окрім погроз, звинувачує ОСОБА_5 , що вона підтримує Україну і проти «російської федерації», в той час як він любить державу агресора. Зазначене свідчить, що дитина ОСОБА_8 , може виховуватись і підпадати під вплив на підтримку держави агресора.

Навіть якщо події відбулися рік тому, звернення із заявою про захист порушених прав матері та дитини є своєчасним і законним, оскільки тривають наслідки цих дій дитина досі перебуває під впливом осіб, які її незаконно вилучили, а мати позбавлена можливості реалізувати свої батьківські права.

Просить суд видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_6 , яким: заборонити наближення до місця проживання ОСОБА_5 та її дитини; заборонити будь-які спроби спілкування або контактів із дитиною; заборонити вчинення будь-яких дій, спрямованих на психологічний тиск чи провокації щодо ОСОБА_5 . Зобов`язати орган опіки та піклування Хортицького району провести перевірку обставин самовільного вилучення дитини. Зобов`язати ОСОБА_6 , негайного повернення дитини матері.

У судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 підтримала вимоги і вказала, що ОСОБА_6 неодноразово накидалась на неї, била, видирала дитину з рук. Так відносно неї ОСОБА_6 здійснювала насильницькі дії 01.07.2025 року, коли вона зі свого місця проживання прийшла до парку по вул. Військбуд привітати дитину з днем народження, і та на неї накинулась разом із своєю подругою. Також на Західній Україні у березні 2022 року ОСОБА_6 накинулась на неї і дитину у машині коли вона сиділа на задньому сидінні. Також пояснила, що до правоохоронних органів не зверталась. Дитина проживає з батьком і його матір`ю, які самовільно забрали дитину. Вказала, що виконує обмежувальний припис який видано Шевченківським районним судом.

У судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2 із заявою не згодна, пояснила, що із заявницею спілкувалися 11.03.2023 року і більше не спілкувалися, але з боку заявниці було багато погроз кожен день. 01.07.2025 року з онуком вийшли погуляти на площадку по вул. Військбуд, після розмови онука з матір`ю - заявницею. Заявниця по телефону казала онуку, що вона у Чехії, а через дві години приїхала. Онук катався на велосипеді, потім побачила, що велосипед полетів у сторону, дитина почала кричати і побачила, що заявниця викрадає дитину із іншими особами. Вона була не одна, була адвокатка яка знімала все, був ще чоловік і інший чоловік сидів у машині з увімкнутим двигуном. Викликала по телефону сина і той прибіг зі своїм другом. У заявниці виривала дитину з її рук, дитина було в шоці, чоловік відтягував її, авдвокатка все фільмувала. Викликали поліцію, яка оформила документи, зафіксували побої і дитині і на неї, і дитині після цього знадобилась допомого психолога. Також вказала, що онук проживає з нею рік три місяці і 28 днів.

Вислухавши пояснення учасників, дослідивши надані докази, відеозаписи суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вказані ОСОБА_3 і ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 06.03.2023 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000250 від 18.09.2025 року, вказано, що 18.09.2025 року до ВП №5 ЗРУП надійшла заява про те, що 01.07.2025 року знаходячись за адресою АДРЕСА_3 , в ході конфлікту маловідома особа умисно завдала удари які спричинили фізичного болю ОСОБА_1 . Кваліфікація за ч. 1 ст. 126 КК України.

Згідно до консультативних висновків спеціаліста від 01.07.2025 року, та 04.07.20125 року ОСОБА_8 має гостру реакцію на стрес, тривожно-фобічний розлад дитячого віку, змішаний специфічний розлад розвитку.

Відповідно до довідки ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 02.10.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 05.09.2025 року перебуває на профілактичному обліку в категорії «Кривдник» у відділі поліції №5 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, відповідно до рішення Шевченківського районного суду. м. Запоріжжя від 28.07.2025 року про видачу обмежувального припису останній. 01.10.2025 року ОСОБА_1 було ознайомлено з вищезазначеним рішенням та заходи тимчасовими обмеженнями її прав та покладених на неї обов`язків.

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду. м. Запоріжжя від 28.07.2025 року видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , строком на 6 місяців встановлені заходи тимчасового обмеження прав у вигляді заборони наближатись на відстань 200 метрів до місця проживання постраждалих осіб - ОСОБА_3 , ОСОБА_8 ; заборонено будь-які контакти з дитиною включаючи особисті зустрічі, телефонні дзвінки, листування та спілкування через третіх осіб; заборонено розшукувати постраждалих осіб; наближатись до місця роботи, дитячого садочку, інших місць частого відвідування постраждалих осіб; вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами, контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Суду не надано даних про набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду. м. Запоріжжя від 07.08.2025 року, у суді вирішується спір між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , про визначення місця проживання дитини з матір`ю та повернення дитини матері, і про визначення місця проживання дитини з батьком.

Згідно до консультативного висновку дитячого лікаря психолога, Під час телефонної бесіди з дитиною мати багато разів висмикувала дитину з емоційно комфортного стану. Провокувала його на незрозумілі, неіснуючи спогади, залучала до маніпулятивних взаємовдносин з батьком. "Бомбардувала" любов`ю, обіцяла подарунки та близьку зустріч. Дитина на цьому етапі розвитку не може адекватно сприймати часові та просторові уявлення, тому зустріч з мамою після її слів очікується постійно. Таким чином, можно відзначити негативний вплив на актуальний психоемоційний стан дитини комунікації з матір`ю.

Суду надані протоколи про адміністративне правопорушення від 21.09.2022 року відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП, ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001085 від 17.07.2025 року до ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, надійшла ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про внесення відомості до ЄРДР, за заявою ОСОБА_3 щодо вчинення домашнього насильства. Кваліфікація ст. 126-1 КК України.

За заявою ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення від 26.08.2025 року, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду. м. Запоріжжя від 04.09.2025 року, зобов`язано уповноважених осіб ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 26.08.2025 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України.

Відповідно до довідки Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 22.04.2025 року, ОСОБА_3 зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_4 разом з матір`ю ОСОБА_2 і неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та з братом ОСОБА_12 .

Згідно до Характеристики на вихованця дошкільного підрозділу Запорізької гімназії №19 Запорізької міської ради ОСОБА_8 , всі питання, пов`язані з доглядом за дитиною, її вихованням, участю у заходах закладу, групи та виконанні адміністративних вимог, вирішує батько. ОСОБА_3 , завжди цікавиться успіхами дитини, його поведінкою. Прислухається та виконує рекомендації та поради вихователя стосовно поведінки ОСОБА_10 як на заняттях так і в стосунках з іншими дітьми. ОСОБА_13 регулярно відвідує батьківські збори, забезпечує дитину необхідними матеріалами для її розвитку та навчання. За період відвідування садочка ОСОБА_10 , з матір`ю дитини не знайомі, вона жодного разу не приходила за дитиною, не зв`язувалася з адміністрацією та вихователями для обговорення потреб і розвитку дитини.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000271 від 13.07.2025 року, 12.07.2024 до відділу поліції №5 ЗРУП надійшла заява від ОСОБА_3 про те, що колишня дружина- ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , спричинила тілесні ушкодження спільній дитині ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, ухвалено направити матеріали даної справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області для організації проведення досудового розслідування.

Відповідно до наказу Служби (управління) у справах дітей ЗМР №2640 від 19.06.2024 року, взято на облік дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах (скоєння фізичного насильства над дитиною), малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Надана суду заявницею копія паспорту громадянина України ОСОБА_9 для виїзду за кордон з відмітками про перетин кордону, не свідчить про наявність ознак вчинення домашнього насильства з будь якої сторони.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У пункті 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до частини десятої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі порушення кримінального провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суд має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23), зазначено, що «домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2022 року у справі № 216/4309/21 (провадження № 61-1199св22), вказано, що докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20) вказано, що "оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22)) вказує, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Учасниками не оспорюється, що малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком та заінтересованою особою ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_4 .

Судом в засіданні було оглянуто відеозапис подій, з якого вбачається, що певна особа, за запевненнями сторони заінтересованої особи, ОСОБА_1 , наносить фізичні тілесні ушкодження малолітній дитині, висловлюючи нецензурні слова на його адресу.

В судовому засіданні досліджений відеозапис розмови ОСОБА_1 з сином ОСОБА_10 по мобільному телефону, у якому ОСОБА_14 погоджується приїхати до заявниці, якщо вона його не буде бити.

В судовому засіданні досліджений відеозапис подій 01.07.2025 року з якого вбачається наявність конфліктної ситуації між заявницею і заінтересованою особою з приводу малолітньої дитини, яка переросла у фазу активних дій з обох сторін.

Учасниками не оспорюється те, що заявниця ОСОБА_1 01.07.2025 року зі свого місця проживання ( АДРЕСА_2 ) приїхала до місця проживання заінтересованої особи ( АДРЕСА_4 ), де між ними виник конфлікт з приводу дитини, її місцезнаходження і проживання.

В судовому засіданні досліджений відеозапис подій із салону автомобіля з якого неможливо з`ясувати місцезнаходження, час подій і дійових осіб.

В судовому засіданні досліджений аудіозапис розмови заявниці з батьком колишнього чоловіка, з тексту якого не вбачається його відношення до предмету розгляду даної справи, а саме видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , і таким чином суд визнає його неналежним доказом.

В судовому засіданні досліджений відеозапис подій 10.06.2024 року, відповідно до якого не встановлено проявів домашнього насильства зі сторони заінтересованої особи ОСОБА_2 по відношенню до заявниці ОСОБА_1 .

Заявницею надано до суду у якості доказів світлини синців на її руках, відеозапис демонстрування тілесних ушкоджень, які самі по собі не можуть свідчити про застосування до неї насильства саме зі сторони заінтересованої особи, а інших належних доказів окрім своїх пояснень, заявницею не надано. З відеозапису подій від 01.07.2025 року не можливо достеменно встановити від чиїх дій виникли ушкодження у заявниці.

Досліджені судом доказів свідчать про наявність тривалого конфлікту між заявницею та заінтересованою особою, але не підтверджує факту того, що ОСОБА_2 вчинила щодо неї домашнє психологічне або фізичне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заявниця не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону, а судом не встановлено випадків домашнього насильства стосовно заявниці, а також ризиків настання насильства у майбутньому.

Надані суду докази також свідчать про те, що існує спір з приводу участі заявниці і заінтересованої особи у вихованні дитини.

Беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявницею до суду не надано, а тому підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявниці у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису відсутні.

З огляду на викладене, враховуючи не надання беззаперечних доказів на підтвердження вчинення систематичного домашнього насильства, а також не доведенням продовження настання ризиків вчинення насильства у майбутньому, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Щодо вимог заявниці ОСОБА_1 про негайне повернення дитини.

Відповідно до норм ст. 160, 161 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ст. 162, 163 Сімейного Кодексу України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Таким чином питання про повернення дитини повинне вирішуватися у позовному провадженні за позовом заінтересованої особи, а не в порядку окремого провадження при вирішенні питання з приводу видачі обмежувального припису, також враховуючи те, що батьки дитини скористалися своїм правом визначення місця проживання дитини у судовому порядку, а дитина наразі проживає разом з батьком і заінтересованою особою ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 229, 244, 258, 259, 263-265, 268, 350-6, 350-8, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису та негайне повернення дитини.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Заявниця: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП. НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя: І.Г.Кучерук