ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 210/2439/24

провадження № 61-4216св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Міністерство оборони України

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

за касаційною скаргою адвоката Трофименка Юрія Вікторовича як представника ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року у складі колегії суддів Корчистої О. І., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт, що вона та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 28 жовтня 2021 року до дня смерті ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи вимоги ОСОБА_1 вказувала про те, що 10 липня 2015 року вона і ОСОБА_2 уклали шлюб, після чого вони з чоловіком придбали квартиру у якій зробили ремонт, облаштували її. У листопаді 2020 року ОСОБА_2 працевлаштувався в охоронну морську компанію та місцем виконання трудових обов`язків було визначено за межами України (Шрі-Ланка). У липні 2021 року ОСОБА_2 повідомив про намір укласти новий контракт. ОСОБА_1 була проти і звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, з метою спонукання ОСОБА_2 не укладати новий контракт та повернутись додому. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 повернувся додому і шлюбні відносини між ними не припинились, вони продовжили проживати разом як чоловік і дружина, піклувались одне про одного, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання житла, спільні витрати і спільне харчування. ОСОБА_2 запропонував повторно укласти шлюб, однак отримав повістку і був мобілізований до лав збройних сил України. Всі особисті документи ОСОБА_2 залишились у заявниці, отримане під час участі у бойових діях грошове забезпечення ОСОБА_2 перераховував на її картковий рахунок. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 загинув під час виконання бойового завдання. У направленому на адресу заявниці сповіщенні сім`ї повідомлено, що її чоловік старший сержант ОСОБА_2 загинув під час виконання бойового завдання. Сповіщення направлено заявниці, як члену сім`ї загиблого, оскільки під час мобілізації у всіх облікових документах ОСОБА_2 вказав ОСОБА_1 його дружиною. Також заявниці були видані оригінали довідок про причини його смерті, витяг з протоколу засідання Регіональної ВЛК Міністерства оборони України про встановлення причин смерті та оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 04 липня 2024 року заяву задовольнив. Встановив факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 28 жовтня 2021 року до дня смерті ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що спір у цій справі виник між тими ж сторонами, матеріально-правові вимоги (предмет позову) в якій не є тотожними вимогам у справі № 210/4497/22. Остаточного рішення між тими самими сторонами та з тих самих підстав аналогічними з заявленими вимогами у вказаній справі, суди не ухвалювали.

Факт спільного проживанняОСОБА_1 і ОСОБА_3 однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу підтверджено належними доказами.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Дніпровський апеляційний суд постановою від 12 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Полєтаєв І. О., задовольнив частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2024 року скасував та ухвалив нове рішення, яким заяву залишив без розгляду. Роз`яснив заінтересованим особам, що для вирішення спору вони мають право подати позов на загальних підставах.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що між ОСОБА_1 (яка просила суд встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 ) і ОСОБА_4 (матір`ю ОСОБА_2 ) виник спір про право на одноразову грошову допомогу за загиблого військовослужбовця, який має бути вирішений у порядку позовного провадження.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, адвокат Трофименко Ю. В. як представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказував те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц та постановах Верховного Суду від 04 листопада 2019 року у справі № 542/401/18, від 10 вересня 2020 року у справі № 757/66808/19-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 626/2547/19, від 14 серпня 2019 року у справі № 62/112, від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16, від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19, від 29 січня 2025 року у справі № 646/5897/24, від 13 березня 2024 року у справі № 752/21/21, від 05 лютого 2025 року у справі № 120/17960/23, від 08 березня 2023 року у справі № 205/11460/21.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції не впливає на права і обов`язки ОСОБА_5 . В апеляційній скарзі ОСОБА_5 вказувала на наявність спору щодо спадкування майна загиблого ОСОБА_2 . Однак ці обставини не відповідають дійсності, з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомо, що спадкоємцем усього майна ОСОБА_2 є його мати ОСОБА_4 . Висновки апеляційного суду про наявність спору щодо спадкового майна є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях.

Апеляційний суд не розглянув вимог ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження. Висновки апеляційного суду про наявність спору, який виник за іншими обставинами ніж ті, на які посилався скаржник суперечать правовій позиції Верховного Суду. ОСОБА_4 не заявляла про наявність спору щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загиблим військовослужбовцем, в матеріалах справи відсутні докази існування такого спору. Висновок суду по наявність спору щодо виплати одноразової грошової допомоги є безпідставні. Існування спору про право має бути реальним, а не гіпотетичним.

В травні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив адвоката Полєтаєва І. О. як представника ОСОБА_4 , мотивований законністю і обґрунтованістю постанови апеляційного суду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

23 травня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 липня 2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 укладено шлюб. ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7 .

27 вересня 2021 року Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області заочним рішенням розірвав шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (свідоцтво про смерть від 26 квітня 2022 року серії НОМЕР_1 ).

У довідці від 09 червня 2022 року голова правління ОСББ «Злагода 17» зазначив, що підтверджує факт проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 однією сім`єю і ведення ними спільного господарства з 24 червня 2016 року до загибелі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Відповідно до сповіщення сім`ї ІНФОРМАЦІЯ_2 № К/2149 від 25 квітня 2022 року, яке направлено на ім`я ОСОБА_1 , її чоловік, старший сержант ОСОБА_2 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання в районі м. Миколаївка Херсонської області внаслідок артилерійського обстрілу.

Відповідно до виписки (окремі операції надходження коштів) по кратці НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) і додатковим рахунком договору SAMDNWFC1 від 05 лютого 2015 року за період з 01 листопада 2021 року до 30 квітня 2022 року ОСОБА_2 здійснював переказ коштів на рахунок ОСОБА_1 , а саме:

14 грудня 2021 року у сумі 870,00 грн, 15 грудня 2021 року у сумі 300,00 грн, 09 лютого 2022 року у розмірі 1500,00 грн, 13 лютого 2022 року у розмірі 300,00 грн, 15 лютого 2022 року у розмірі 500,00 грн, 25 лютого 2022 року у розмірі 2300,00 грн, 04 березня 2022 року у сумі 8500,00 грн, 07 березня 2022 року у сумі 950,00 грн, 23 березня 2022 року у розмірі 6000,00 грн, 25 березня 2022 року у розмірі 2000,00 грн, 25 березня 2022 року у сумі 4200,00 грн, 28 березня 2022 року у сумі 6500,00 грн, 09 квітня 2022 року у сумі 52000,00 грн, 12 квітня 2022 року у сумі 46 550,00 грн.

У декларації №0001-3Е72-АКА0 про вибір лікаря який надає первинну медичну допомогу від 22 листопада 2021 року ОСОБА_2 в графі 1.12 зазначив довірену особу пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом - ОСОБА_1 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Отже, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права, за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зробила висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно ОСОБА_1 для вирішення питання щодо реалізації права на отримання виплат у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .

Звертаючись із апеляційною скаргою ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_1 та зазначала, що встановлення факту, про який просить заявник, стосується її прав та обов`язків.

Відповідно статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Апеляційний суд встановив, що між заявницею і ОСОБА_4 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_2 , виник спір про право на одноразову грошову допомогу за загиблого військовослужбовця ( ОСОБА_2 ), який має бути вирішений у порядку позовного провадження.

Встановивши наявність спору про право, апеляційний суд обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та залишив заяву ОСОБА_1 подану в порядку окремого провадження, без розгляду.

Доводи касаційної скарги про те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_4 не зазначала про наявність спору щодо права на одноразову грошову допомогу за загиблого військовослужбовця, суд відхиляє оскільки відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду якщо суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

У цій справі вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу безпосередньо впливає на реалізацію прав ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на отримання одноразової допомоги, тому апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність спору про право, що виключає можливість розгляду справи в порядку окремого провадження.

Інші аргументи касаційної скарги висновків судів не спростовують, зводяться до незгоди з ними, необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи, що перебуває поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, які вказані заявником у касаційній скарзі.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну адвоката адвоката Трофименка Юрія Вікторовича як представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов