ЦИВІЛЬНЕ СУДОЧИНСТВО Справа № 170/185/24
Позовне провадження Провадження № 2/170/220/25
Шацький районний суд Волинської області
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2025 року сел. Шацьк

Шацький районний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Стрілець Н.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Сідак І.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Махнової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду та в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EASYCON» цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

Адвокат Здоровець С.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» (надалі ТзОВ «Техноторг-Дон») про захист прав споживачів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.02.2022 між ОСОБА_2 та ТзОВ «Техноторг-Дон» було укладено договір купівлі-продажу №43/320 385, за умовами якого відповідач зобов`язувався передати у власність ОСОБА_2 , а останній у порядку та на умовах, передбачених цим договором, зобов`язувався прийняти й оплатити техніку, асортимент, кількість та комплектність якої визначається сторонами у специфікації, який є додатком до цього договору. Згідно специфікації до договору, продавець зобов`язався передати у власність покупця трактор "Беларус 82,1", загальною вартістю у 565000,00 грн. з ПДВ. Покупець належним чином та у повному обсязі виконав свої грошові зобов`язання по оплаті товару, але на момент подання позовної заяви свій товар не отримав, що порушує його майнові права як учасника цивільних правовідносин, а також споживача.

Враховуючи викладене ОСОБА_2 звернувся до суду із основною позовною вимогою про зобов`язання ТзОВ «Техноторг-Дон» передати у власність позивача зазначений товар. Згідно постанови Волинського апеляційного суду від 30.05.2023 у задоволенні вказаного позову було відмовлено з посиланням на наявність форс-мажорних обставин (справа № 170/332/22). За касаційною скаргою позивача Верховним Судом було відкрито касаційне провадження у даній справі.

Таке рішення Волинського апеляційного суду стало підставою для звернення ОСОБА_2 із новим позовом до ТзОВ «Техноторг-Дон» про внесення змін до договору, стягнення пені та зобов`язання відповідача передати товар покупцю. Згідно рішення Шацького районного суду Волинської області від 12.10.2023 було ухвалено внести зміни до договору купівлі-продажу №43/320 385 від 17.02.2022, укладеного між ОСОБА_2 та ТзОВ «Техноторг-Дон», а саме викласти п. 3.1.1 вказаного договору в наступній редакції: 3.1.1 Зобов`язаний поставити товар покупцю на умовах самовивозу зі складу продавця за адресою АДРЕСА_1 , або за будь-яким іншим місцем на території України, яке не є тимчасово окупованим, протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту оплати покупцем загальної вартості товару. Також було ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача 28250 грн. пені. У задоволенні решти позовних вимог (зобов`язання передати товар у відповідності до нової редакції п. 3.1.1 договору) було відмовлено (справа № 170/499/23).

Згідно постанови Волинського апеляційного суду від 12.12.2023 було вирішено рішення Шацького районного суду Волинської області від 12.10.2023 у цій справі в частині відмови у позовних вимогах скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення. Постановлено зобов`язати ТзОВ «Техноторг-Дон» передати у відповідності до умов п. 3.1.1 договору купівлі-продажу № 43/320 385 від 17.02.2022 з урахуванням внесених змін у власність ОСОБА_2 оплачений товар трактор «Беларус 82,1», шляхом його поставки ОСОБА_2 на умовах самовивозу. В решті рішення суду залишено без змін.

За результатами розгляду справи, судами було, зокрема, встановлено, що представництво відповідача в смт. Мала Данилівка, Харківського району, Харківської області продовжувало здійснювати свою діяльність з 30.04.2022 по даний час, у цьому представництві не було в наявності тракторів «Беларус 82,1», однак трактори такої марки були в наявності в інших представництвах фірми на території України.

Незважаючи на ухвалення такого рішення та відкриття виконавчого провадження, зобов`язання за договором купівлі-продажу №43/320 385 від 17.02.2022 на момент подачі даного позову залишається невиконаним, а ТзОВ «Техноторг-Дон» продовжує користуватися грошовими коштами ОСОБА_2 , які він у повному розмірі сплатив на умовах попередньої оплати. У зв`язку з цим, враховуючи період прострочення відповідачем свого зобов`язання, позивач вважає за необхідне звернутися до суду з вимогою щодо стягнення процентів за період прострочення на його користь з ТзОВ «Техноторг-Дон», згідно ч. 3 ст. 693 ЦК України за період з 24.09.2022 по 11.03.2024 (період, що неохоплений позовними вимогами, заявленими у інших справах). Підставою для стягнення процентів представник позивача зазначає посилання на с. 693, 536 ЦК України, а також ст. 1057 ЦК України.

Адвокат Здоровець С.В. до початку першого судового засідання подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої просив стягнути з ТзОВ «Техноторг-Дон» на користь ОСОБА_2 241601,24 грн. процентів за період з 24.09.2022 по 30.12.2024 та понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі (з врахуванням витрат на правничу допомогу у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції при попередньому розгляді справи) 150000 грн.

Представник відповідача Махнова О.В. подала відзив на вказану позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТзОВ «Техноторг-Дон» з наступних підстав. Саме право на нарахування процентів за користування грошовими коштами, сплаченими у якості попередньої оплати за товар, визначається виключно умовами укладеного між сторонами договору. Порядок нарахування процентів так само може бути визначений виключно умовами договору. Проте, договором купівлі-продажу № 43/320 385 від 17.02.2022 не встановлено ні права покупця, ні порядку нарахування процентів за користування грошовими коштами. В договорі сторони не погоджували умову щодо того, що попередня оплата за товар виступає у якості комерційного кредиту. Окрім того, на нарахування процентів за користування грошовими коштами мають право особи, що мають статус банку або фінансової установи. ОСОБА_2 є фізичною особою. Крім цього, представник ОСОБА_3 вважає, що оскільки позивач вже звертався до суду з аналогічними вимогами у справі №170/332/22 про стягнення процентів, за результатами розгляду даної справи, в задоволені позову в цій частині відмовлено, рішення набрало законної сили, тому вважає, що звернення позивача з аналогічним позовом до суду є зловживання процесуальними правами. Також представник відповідача ОСОБА_3 вказує на надмірність заявлених позовних вимог. Адже за наслідками розгляду попередніх справ (170/332/22, 170/499/23) з відповідача вже було стягнено значні суми у вигляді пені, моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 174724,60 грн. Водночас, вимоги у межах цієї справи становлять 241601,24 грн., тобто перевищують половину вартості товару. ОСОБА_3 просила відмовити позивачу у стягнення судових витрат у частині, що стосується витрат на правничу допомогу у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції при попередньому розгляді справи та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу заявлених у сумі 35000 грн. при новому розгляді справи у суді першої інстанції, до розміру, співмірного зі складністю справи, обсягом наданих послуг та наявними доказами.

Ухвалою суду від 02.10.2025 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог (загальний розмір процентів пред`явлений до стягнення- 241601,24 грн.).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою, його зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою переселенця № 720- від 23.07.2022 (а.с. 10 т.1).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаї ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача ( стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 659 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У статті 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що 17.02.2022 року між ОСОБА_2 та ТзОВ «Техноторг-Дон» було укладено договір купівлі-продажу №43/320 385, згідно якого відповідач зобов`язувався передати у власність ОСОБА_2 , а останній у порядку та на умовах, передбачених цим договором, зобов`язувався прийняти й оплатити техніку, асортимент, кількість та комплектність якої визначається сторонами у специфікації, який є додатком до цього договору. Згідно специфікації до договору, продавець зобов`язався передати у власність покупця трактор "Беларус 82,1", загальною вартістю у 565000,00 грн. з ПДВ. ОСОБА_2 належним чином та у повному обсязі виконав свої грошові зобов`язання по оплаті товару, але зазначений трактор не отримав. Згідно п.2.2 Договору покупець зобов`язується сплатити загальну вартість товару (565000 грн. з ПДВ) у наступному порядку: п.2.2.1 у сумі, що дорівнює 70 % від загальної вартості товару протягом 3 календарних днів з моменту підписання Договору; п.2.2.2 у сумі, що дорівнює 30 % від загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з моменту підписання договору (а.с. 13, 14 т.1). Як вбачається з копій квитанцій № 37193801 від 17.02.2022 року на суму 390000 грн. та №37533039 від 15.04.2022 року на суму 175000 грн. покупець ( ОСОБА_2 ) свої зобов`язання виконав (а.с. 12 т. 1). Згідно п. 3.3.1 Договору Продавець зобов`язаний поставити товар Покупцю на умовах самовивозу зі складу Продавця за адресою: Харківська область, смт Мала Данилівка, Кільцевий шлях, 6, протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту оплати Покупцем загальної вартості товару. Однак, Продавець умови договору не виконав, про доставку товару Покупця не повідомив, трактор у власність ОСОБА_2 не передав.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 звертався до суду.

Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 02.02.2023 позов ОСОБА_2 до ТзОВ «Техноторг-Дон» про захист прав споживача було задоволено частково. Зокрема, зобов`язано ТзОВ «Техноторг-Дон» передати у відповідності до умов договору купівлі-продажу № 43/320 385 від 17.02.2022 у власність ОСОБА_2 оплачений товар трактор "Беларус 82,1", загальною вартістю у 565000,00 грн. з ПДВ, шляхом його поставки ОСОБА_2 . Також ухвалено стягнути з ТзОВ «Техноторг-Дон» на користь ОСОБА_2 28250 грн. пені; 20000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 39224 грн. 60 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ТзОВ «Техноторг-Дон» про розірвання договору купівлі-продажу від 17.02.2022 №43/320 385 відмовлено. І хоча Постановою Волинського апеляційного суду від 30.05.2023 рішення Шацького районного суду Волинської області від 02.02.2023, в частині задоволених вимог було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову, у решті рішення залишено без змін, Постановою Верховного суду від 19.06.2024 постанову суду апеляційної інстанції від 30.05.2023, в частині вирішення первісного позову ОСОБА_2 до ТзОВ «Техноторг-Дон» про захист прав споживачів, було скасовано, а рішення Шацького районного суду Волинської області від 02.02.2023 в цій частині залишено в силі. Отже, згідно кінцевого рішення суду, продавець зобов`язаний повернути товар покупцю.

Судом також встановлено, що згідно Звіту про виконання рішення суду, який надійшов по справі № 170/332/22, пров. 6/170/2/25, відповідач виконав судове рішення (повернув трактор) 31.12.2024.

В позовній заяві представник позивача при вирішенні питання про стягнення з відповідача відсотків за користування коштами посилається, як на підставу для задоволення позову, на норми статей 536, 693 ЦК України, а також на ст. 1057 ЦК України. Вказує, що відповідач не поставив товар протягом 10 робочих днів, що свідчить про порушення зобов`язання з 30.04.2022, а відтак і безпідставне користування коштами Покупця до моменту поставки останньому товару. Зокрема зазначив, що договір купівлі-продажу, який містить обов`язок продавця щодо попередньої оплати, є різновидом комерційного кредиту, що передбачений ст. 1057 ЦК України. У даному випадку покупець здійснює кредитування продавця, а попередня оплата фактично є сумою кредиту (позики). Відповідно до ст. 1057 ЦК України договором, виконання якого пов`язане з переданням у власність другій стороні грошових коштів або речей, які визначаються родовими ознаками, може передбачатися надання кредиту як авансу, попередньої оплати, відстрочення або розстрочення оплати товарів, робіт або послуг (комерційний кредит), якщо інше не встановлено законом. До комерційного кредиту застосовуються положення статтей 1054-1056 цього Кодексу, якщо інше не встановлено положеннями про договір, з якого виникло відповідне зобов`язання, і не суперечить суті такого зобов`язання. Так, Комерційний кредит - це договір, який укладається між двома суб`єктами підприємницької діяльності і передбачає передання у власність іншій стороні грошових коштів чи інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому кредит надається як аванс, попередня оплата, відстрочення або розстрочення оплати товарів, робіт або послуг. Проте посилання позивача у позовній заяві на статтю 1057 ЦК України не є доцільними та не підлягає застосуванню при вирішенні даної справи, оскільки уданій справі адвокат Здоровець С.В. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 , який є фізичною особою, згідно Закону України "Про захист прав споживачів". Разом з тим, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, керуючись фактами, установленими під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено на суд, що є складовою класичного принципу «суд знає закони». Суд зауважує, що згідно зі статтею 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, права покупця, який попередньо оплатив товар, захищені можливістю вимагати у продавця передати йому цей товар у власність, повернути суму попередньої оплати, а також нарахувати проценти відповідно до статті 536 ЦК України.

Положення статей 536, частини третьої статті 693 ЦК України передбачають можливість для покупця нарахування на суму сплаченої ним продавцю попередньої оплати процентів за користування грошовими коштами, що узгоджується із загальним правилом про сплатний характер договору купівлі-продажу. Порушення продавцем обов`язку щодо передання товару, який був попередньо оплачений, надає покупцеві можливість стягнути з продавця проценти за користування чужими грошовими коштами.

Отже, за своєю правовою природою проценти є винагородою (платою) за користування грошовими коштами, а неустойка (зокрема, пеня) є видом забезпечення виконання зобов`язання та за своєю правовою природою є штрафною санкцією, яка може застосовуватися до боржника у разі порушення ним зобов`язання та виконання його на користь іншої сторони.

З огляду на різну правову природу проценти, передбачені частиною третьою статті 693 ЦК України, не можуть бути ототожнені, зокрема, з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою у статті 549 цього Кодексу.

Тому, проценти, про які йде мова у статті 536 та частині третій статті 693 ЦК України, мають зовсім іншу правову природу, ніж неустойка (зокрема, пеня), виступають способом захисту прав та інтересів покупця, який, здійснивши оплату продукції на умовах попередньої її оплати, набув також статусу кредитора за договором стосовно продавця до моменту передання йому такої продукції.

Обов`язок відповідача повернути позивачу суму попередньої оплати з підстав неможливості виконати зобов`язання безумовно є грошовим, і пеня може бути нарахована відповідно до статті 549 ЦК України за весь період наявного прострочення, якщо відсутні підстави для застосування інституту форс-мажору.

Щодо процентів, то їх покупець може нарахувати до пред`явлення вимоги про повернення суми попередньої оплати відповідно до частини третьої статті 693 ЦК України як плату за користування чужими грошовими коштами, оскільки до цього моменту користування продавцем грошовими коштами попередньої оплати вважатиметься правомірним, на які покупець як кредитор може правомірно нараховувати проценти за користування. Після пред`явлення такої вимоги покупцем за умови непоставки продавцем покупцю товару та неповернення суми попередньої оплати у продавця виникає грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, а користування продавцем цими коштами буде неправомірним.

У такому випадку покупець втрачає право на нарахування продавцю на суму цих коштів процентів, передбачених частиною третьою статті 693 ЦК України, та разом із цим набуває право на нарахування та стягнення з продавця процентів, передбачених частиною другою статті 625 цього Кодексу, що нараховуються внаслідок прострочення боржником (у цьому випадку - продавцем) грошового зобов`язання (з повернення попередньої оплати) та які є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима.

Виходячи з положень 3.3.1 Договору, якими Продавець зобов`язаний поставити товар Покупцю на умовах самовивозу зі складу Продавця за адресою: Харківська область, смт Мала Данилівка, Кільцевий шлях, 6, протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту оплати Покупцем загальної вартості товару, однак останній, отримавши суму попередньої оплати, не передав товар позивачу.

Отже, матеріалами справи встановлено, що в рахунок попередньої оплати за договором купівлі-продажу колісного транспортного засобу від 17 лютого 2022 року позивачем було сплачено в повному розмірі грошові кошти 565000 гривень. Позивач не звертався до відповідача з вимогою про повернення суми попередньої оплати, а тому позивач (як покупець) має право на нарахування продавцю на суму цих коштів процентів, передбачених ч. 3 ст. 693 ЦК України, в тому числі, пред`явлені до стягнення за даним позовом, за період з 24.09.2022 по 30.12.2024 (до дня передачі йому товару).

Слід зазначити, що розмір процентів договором купівлі-продажу трактора визначений не був, тому їх слід нараховувати згідно закону облікової ставки НБУ, що діяла в період користування відповідними грошовими коштами.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами з врахуванням облікової ставки НБУ, виконаний представником позивача, є вірний.

Дане рішення суду узгоджується з висновками щодо застосування положень ч. 3 ст. 693 ЦК України, яка передбачає нарахування на суму попередньої оплати процентів відповідно до статті 536 ЦК України від дня коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві, або повернення йому суми попередньої оплати, які містятьсяу постановах Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 127/6622/16, від 20 березня 2024 року у справі № 7 52/16778/22. Посилання представника відповідача на те, що позивач вже звертався до суду із позовом з аналогічними вимогами, які вже були предметом розгляду судом не заслуговують на увагу, оскільки предметом судового розгляду у попередніх справах було стягнення процентів за інші періоди.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмові у позові покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Отже позивач ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1% від ціни позову.

Враховуючи, те що представником позивача заявлено вимогу майнового характеру, а ціна позову у даній справі становить 241601,24, тому розмір судового збору становитиме 2416,01 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що дана позовна заява подана в електронній формі через систему «Електронний суд», судовий збір становить 1932 грн. 80 коп. (2416,01 *0,8=1932,8). Оскільки позов задоволено, а ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору за подання даного позову до суду, тому судовий збір в розмірі 1932 грн. 80 коп. слід стягнути з відповідача ТзОВ «Техноторг-Дон» в дохід держави. Щодо вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд приходить до наступного висновку. В поданому 01.09.2025 клопотанні про стягнення судових витрат представник позивача Здоровець С.В. просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу: 45000 грн. витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції при її первісному розгляді; 35000 грн. витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції при її первісному розгляді; 35000 грн. витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції при її первісному розгляді; 35000 грн. витрат на професійну правничу допомого при новому розгляді даної справи. На підтвердження понесених (чи такими що будуть понесені) позивачем витрат надає Договір про надання правової (правничої) допомоги від 15.01.2024, в якому п. 1.2 зазначено, що послуги включають в себе підготовку позовної заяви та супроводження справи в суді першої інстанції до моменту винесення по ній рішення суду, розмір винагороди складається з фіксованої суми 45000 грн. за повне супроводження справи в суді першої інстанції, а також Додаткову угоду № 2 до Договору, датовану 04.08.2025. В апеляційній скарзі на рішення Шацького районного суду Волинської області від 25.07.2024 представник позивача вказує, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 30000 грн. В касаційній скарзі на ухвалу Волинського апеляційного суду від 17.09.2024 представник позивача вказує, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 35000 грн. Верховний суд під час касаційного попереднього розгляду даної справи в Постанові від 02.07.2025 зазначив, що враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, суд не здійснює розподіл судових витрат. Разом з тим, під час нового розгляду даної справи представник позивача подав Додаткову угоду № 2 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 15.01.2024, датовану 04.08.2025, якою викладено зміст деяких пунктів у новій редакції, зокрема: щодо предмета договору (п.1.2) послуги за даним Договором включають в себе підготовку позовної заяви, подання апеляційних та касаційних скарг (відзивів на них) на судові рішення у справі, а також повне супроводження справи в судах усіх інстанцій до моменту прийняття остаточного рішення, яке не підлягає оскарженню; п.п. 3.1, 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 розмір винагороди у суді першої інстанції при її первісному розгляді становить 45000 грн., розмір винагороди у суді апеляційної та касаційної інстанції при її первісному розгляді становить по 35000 грн., розмір винагороди при новому розгляді даної справи становить 35000 грн. Представник відповідача адвокат Махнова О.В. у відзиві на позов просила заявлені витрати на правничу допомогу у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції під час попереднього розгляду цієї справи визнати такими, що не підлягають компенсації, оскільки Верховний суд в Постанові від 02.07.2025 вказав, що не здійснює розподіл судових витрат, оскільки справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, а витрати на правову допомогу при новому розгляді справи в суді першої інстанції в розмірі 35000 грн. є неспівмірними з огляду на складність справи, обсяг і характер наданих адвокатом послуг, а також ціною позову. Це є підставою для їх істотного зменшення або відмови у відшкодуванні у разі їх не підтвердження. Враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 06.11.2024 у справі №753/369/21, постанові від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц, відповідно до яких питання відшкодування понесених заявником витрат у зв`язку з поданням розглядуваної касаційної скарги підлягає здійсненню тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, суд вважає слушним вирішити питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за попередній розгляд судом першої, апеляційної та касаційної інстанцій з відповідача в користь позивача. Разом з тим, враховуючи, що зміни до Договору про надання правової допомоги (Додаткова угода), якими передбачено розмір винагороди за супроводження справи в суді апеляційної та касаційної інстанції, внесені лише 04.08.2025, тобто за межами розгляду (перегляду) судами вищих інстанцій рішення Шацького районного суду від 25.07.2024, суд вважає, що в задоволенні стягнення витрат на професійну правничу допомогу в цій частині слід відмовити. Вирішуючи розмір стягнення витрат на професійну правничу допомогу за попередній розгляд та новий розгляд справи в суді першої інстанції суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні. З огляду на обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, суд вважає, що розмір витрат позивача є непропорційним до предмету позову, тому наявні підстави для часткового їх задоволення в сумі по 17500 гривень за кожен розгляд справи (попередній та новий), що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності та справедливості.

На підставі ст.ст. 15, 16, 23, 526, 536, 629, 655, 662, 693, 1167 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 78 - 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проценти за користування грошовими коштами за період з 24.09.2022 по 30.12.2024 в розмірі 241601,24 грн. (двісті сорок одну тисячу шістсот одну гривню 24 копійки).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОТОРГ-ДОН" () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35000 грн. (тридцять п`ять тисяч гривень).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОТОРГ-ДОН" () в дохід держави судовий збір в розмірі 1932,80 грн. (одну тисячу дев`ятсот тридцять дві гривні 80 копійок) На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16.10.2025

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» (), адреса місцезнаходження: м. Миколаїв, проспект Героїв України, 113/1.

Суддя /підпис/ Н.В.Стрілець

Згідно з оригіналом Суддя Шацького районного суду Волинської області Н.В.Стрілець