КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8136/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року місто Київ

справа №752/3177/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Ящук Т.І.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Плахотнюк К.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів, визнання нікчемними положення договору, стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:

визнати нікчемними положення п.4.2.7 договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», а також п.п.3.16 та п.3.17 Додатку №6 до вказаного договору, в частинах, що:

зобов`язує клієнта, при необхідності зняття зі свого рахунку в касі банку, суми коштів у розмірі, що перевищує 2000,00 грн. чи еквіваленту вказаної суми в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на день звернення до банку, письмово попередити про це банк не пізніше ніж за 5 (п`ять) робочих днів до дати здійснення відповідної операції;

дозволяє банку повернення вкладнику суми вкладу (його частини), шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладника, протягом операційного часу банку, а договір вважається виконаним без фактичної видачі коштів вкладнику;

зобов`язати АТ «Альфа-Банк» відредагувати (видалити) вказані положення договору відповідно до норм чинного законодавства з врахуванням інтересів вкладника (споживачів банківських послуг);

стягнути з АТ «Альфа-Банк» на його користь грошові кошти в розмірі:

4484,38 доларів США - завданих збитків за порушення норм чинного законодавства при банківському обслуговуванні поточного рахунку в доларах США;

363105,51 грн. - завданих збитків за порушення норм чинного законодавства при банківському обслуговуванні поточного рахунку в гривні;

508295,00 грн. - упущеної вигоди - збитків у результаті порушення його цивільного права згідно до ст.22 ЦК України;

5000,00 грн. - грошової компенсації завданої моральної шкоди від порушення умов повернення коштів з поточного рахунку.

В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідно до договорів №650171323 від 13 грудня 2016 року та №618612981 від 17 березня 2020 рокуукладених між нимта АТ « Альфа - Банк», йому були відкриті поточні рахунки НОМЕР_1 в гривні та НОМЕР_2 в доларах США з видачею до них платіжних карт.

Вказував, що 16січня 2020 року він звернувся до банку з письмовою заявою про видачу з поточного (карткового) рахунку НОМЕР_1 коштів у сумі 800000 грн. Однак, банк в день його звернення видав лише 530000 грн.

Зазначав, що 13травня 2020 року він звернувся до банку з письмовою заявою про видачу коштів з валютного рахунку НОМЕР_2 в доларах США у розмірі 24800 доларів США, однак банк видав кошти лише 19 травня 2020 року.

Вказував, що 10липня 2020 року він звернувся до банку з письмовою заявою про видачу з поточного рахунку коштів у сумі 320000 грн. і тільки 27 липня 2020 року зміг скористатися власними коштами та перерахував їх загальною сумою 856 0000 грн. на поточний рахунок з подальшим цільовим використанням.

Позивач вважає, що зазначені вище дії відповідача свідчать про порушення останнім ст.ст.1066-1074 ЦК України.

Посилався на те, що відмовою в своєчасній виплаті коштів з депозитних та поточних рахунків, а також порушенням умов банківського обслуговування визначених нормативними документами, проведенням нечесної підприємницької практики, а також включенням в умови «Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» положень що не відповідають нормам чинного законодавства та ставлять позивачів у невигідне становище - вказаними діями та намірами, відповідачем АТ «Альфа-Банк» йому була завдана моральна шкода, тобто втрати немайнового характеру, яких він зазнав внаслідок моральних та фізичних страждань, а також інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії відповідача та через його бездіяльність щодо найскорішого їх усунення.

Вказував, що узв`язку з тим, що банком своєчасно не повернуто йому кошти, цим принижено його ж честь, гідність і ділову репутацію, оскільки не визнано обов`язковість дотримуватися норм цивільного законодавства України.

Зазначав, що бездіяльність відповідача та невиконання ним прийнятих зобов`язань за укладеними договорами банківських вкладів та поточних рахунків призвели до погіршення самопочуття, зниження працездатності, втрати сну та погіршення загального стану здоров`я.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування вимог посилався на те, що суд не витребував всі необхідні (заявлені позивачем) докази та не розглянув всі позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача (банку) по суті спору, згідно до норм чинного законодавства України.

Вказував, що при розгляді справи та в оскаржуваному рішенні залишено поза увагою суду (не досліджено), що відповідачем були порушені норми законів України при обслуговуванні ОСОБА_1 згідно до відкритих поточних (в т.ч. карткових) рахунків.

Зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що банком своєчасно не повернуто йому кошти, чим принижено честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 , оскільки не визнано обов'язковість дотримуватися норм цивільного законодавства України. Бездіяльність відповідача, та невиконання ним прийнятих зобов'язань за укладеними договорами поточних вкладів та поточних рахунків призвели до погіршення самопочуття, зниження працездатності, втрати сну та погіршення загального стану здоров'я.

20 березня 2025 року від відповідача на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно було встановлено судом першої інстанції, відповідно до договору №650171323 від 13 грудня 2016 року та договору №618612981 від 17 березня 2020 року укладених між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк», позивачу були відкриті поточні рахунки НОМЕР_1 в гривні та НОМЕР_2 в доларах США.

16 січня 2020 року позивач звернувся до АТ «Альфа-Банк» із заявою про видачу готівки зі свого поточного рахунку у розмірі 800000 грн., яка була прийнята банком та зареєстрована за вхідним номером №11069 від 16 січня 2020 року.

16 січня 2020 року за даними заяви на видачу готівки №994424 ОСОБА_1 у касі банку АТ «Альфа-Банк» було отримано грошові кошти у сумі 530000 грн.

13 травня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу коштів у сумі 24800 доларів США з його карткового рахунку, яка була зареєстрована АТ «Альфа-Банк» за вхідним номером №86459.

Згідно меморіального ордеру від 19 травня 2020 року ОСОБА_1 у касі банку АТ «Альфа-Банк» було отримано грошові кошти у сумі 24800 доларів США.

10 липня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу коштів з його карткового рахунку у сумі 320000 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що невидача відповідачем йому коштів в день звернення з заявою свідчить про порушення АТ «Альфа-Банк» ст.ст.1066-1074 ЦК України.

Заперечуючи проти позову, АТ «Альфа-Банк» посилався на те, що заяви ОСОБА_1 про видачу грошових коштів не відповідали вимогам видаткових касових документів та не містять всіх реквізитів, які встановлені «Інструкцією про ведення касових операції банками в Україні», а тому у банку не було правових підстав для їх виконання. Вказував, що в матеріалах справи наявний лише один видатковий касовий документ - заява на видачу готівки № 994424 від 16 січня 2020 року на суму 530000 грн., яка відповідає вимогам інструкції та на підставі якої позивач отримав грошові кошти у сумі 530000 у касі банку.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Згідно з Інструкцією «Про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні»», затвердженою постановою Правління НБУ від 25 вересня 2018 року №103, в Розділі VI п.102 встановлено, що до касових документів, які оформляються банками (філіями, відділеннями) згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належить також і заява на видачу готівки (додаток 12).

Згідно з п.104 Розділу VI зазначеної інструкції касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити:

1) найменування банку, який здійснює касову операцію;

2) дату здійснення операції;

3) зазначення платника та отримувача;

4) суму касової операції;

5) масу банківського металу (за операціями з банківськими металами);

6) призначення платежу;

7) власноручні підписи або ЕП платника/отримувача;

8) власноручний підпис або кваліфікований ЕП працівника банку (філії, відділення), уповноваженого здійснювати касову операцію;

9) номер рахунку отримувача (у разі зарахування суми переказу на рахунок);

10) найменування банку отримувача (у разі зарахування суми переказу на рахунок).

Касові документи можуть додатково містити електронну печатку.

Пунктом 105 Інструкції встановлено, що грошовий чек, заява на видачу готівки, заява про приймання/видачу банківських металів, відповідно до яких банк (філія, відділення) видає клієнтам готівку/банківські метали, незалежно від суми мають містити:

1) найменування пред`явленого документа отримувача (паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладання правочинів);

2) серію (за наявності), номер і дату видачі пред`явленого документа отримувача;

3) найменування установи, що видала документ [для нерезидентів - номер (за наявності - серія) паспорта (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладення правочинів), дату видачі та орган, що його видав, громадянство].

Реквізити в усіх касових документах заповнюються згідно з правилами, зазначеними в додатку 19 до цієї Інструкції.

Відповідно до ч.2 пункту 140 розділу VI зазначеної Інструкції, банк (філія, відділення) видає з операційної каси готівку національної валюти за видатковими касовими документами, а саме за заявою на видачу готівки.

Видача готівкових грошових коштів в іноземній валюті здійснюється з операційної каси за видатковим касовим документом, а саме за заявою на видачу готівки (Пункт 142 Інструкції).

В свою чергу, пункт 102 розділу VI зазначеної Інструкції визначає перелік касових документів до яких належать в тому числі заява на видачу готівки, форма та реквізити якої затверджені Додатком 11 до Інструкції.

Пункт 107 Інструкції чітко визначає, що Клієнт заповнює касові документи від руки чи за допомогою технічних засобів або банк (філія, відділення) за згодою клієнта заповнює касові документи із застосуванням технічних засобів чи системи автоматизації банку (далі - САБ). Тобто, клієнт сам заповнює касові документи або може надавши згоду на їх заповнення, звернувшись до співробітника каси банку.

З матеріалів справи вбачається, що заяви ОСОБА_1 від 16 січня 2020 року, 13 травня 2020 року та 10 липня 2020 року про видачу готівки були прийняті банком та зареєстровані як вхідна кореспонденція.

Проте, зазначені вище заяви за змістом не відповідали вимогам Інструкції «Про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні» (в редакції діючій на дати звернення до банку з заявами), та правилам п.107 зазначеної Інструкції.

При цьому, доказів на підтвердження того, що позивач надав заповнений касовий документ - заяву на видачу готівки та відповідно звертався до співробітника банку з проханням її заповнити, матеріали справи не містять.

За умовами договору про банківське обслуговування фізичних осіб, клієнт при необхідності зняття зі свого рахунку в касі Банку, суми коштів у розмірі, що перевищує 2000 грн. чи еквіваленту вказаної суми в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на день звернення до банку, зобов`язаний письмово попередити про це банк не пізніше 5 робочих днів до дати здійснення відповідної операції.

Сама заява на видачу готівки роздруковується програмним комплексом в день її видачі, у якій зазначаються усі необхідні реквізити та підписується клієнтом власноручно у присутності працівника банку безпосередньо при отриманні готівки.

Отримання банком заяв позивача від 16 січня 2020 року, 13 травня 2020 року та 10 липня 2020 року, які не відповідають вимогам Інструкції НБУ №103 та підписані ОСОБА_1 не у присутності представника банку, не є юридичним обов`язком і підставою для банку для видачі готівки, оскільки суперечить Інструкції НБУ №103.

Оскільки, ОСОБА_1 подав до банку заяви без урахування вимог Інструкції «Про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні», затвердженою постановою Правління НБУ від 25 вересня 2018 року (в редакції чинній на дати звернення до банку з заявами ) та договору про банківське обслуговування фізичних осіб, а відтак у банку, без заявки на видачу готівки, не було правової підстави для видачі готівки у касі банку по вказаним заявам.

З матеріалів справи вбачається, що наявна тільки одна заява на видачу готівки №994424 від 16 січня 2020 року на суму 530000 грн., яка оформлена у встановленому Інструкцією №103 порядку, відповідно до якої позивач і отримав у касі банку готівку у сумі 530000 грн.

А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що при розгляді справи та в оскаржуваному рішенні залишено поза увагою суду (не досліджено), що відповідачем були порушені норми законів України при обслуговуванні ОСОБА_1 згідно до відкритих поточних (в т.ч. карткових) рахунків спростовуються вищевикладеним.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з боку банку не було допущено порушення строків видачі готівкових коштів позивачу, і відповідно відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.625 ЦК України, ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.2 ст.22 ЦК України та покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді виплати ОСОБА_1 упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди.

Дії банку зводилися до забезпечення дотримання АТ «Альфа Банк» визначеного законом порядку здійснення такої касової операції, як видача готівки у національній та іноземній валюті з урахуванням ризик-орієнтованого підходу.

Посилання позивача на пункт 108 Інструкції №103 колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказаний пункт передбачає спосіб оформлення касових документів після надання згоди клієнтом на оформлення касового документу замість нього.

Однак, від позивачазвернення та згода на заповнення саме заяви на видачу готівки відсутня.

Пункт 122 Інструкції №103, на який посилався позивач не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки вказаний пунктрегулює порядок формування касових документів, що створюються платіжним пристроєм із застосуванням електронного платіжного засобу.

Доказів про те, що позивач звертався до банку за допомогою платіжного пристроюматеріали справи не містять.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог позивача про визнання нікчемними положення п.4.2.7 договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», а також п.п.3.16 та п.3.17 Додатку №6 до вказаного договору, в частинах, що: зобов`язує клієнта, при необхідності зняття зі свого рахунку в касі банку, суми коштів у розмірі, що перевищує 2000,00 грн. чи еквіваленту вказаної суми в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на день звернення до банку, письмово попередити про це банк не пізніше ніж за 5 (п`ять) робочих днів до дати здійснення відповідної операції; дозволяє банку повернення вкладнику суми вкладу (його частини), шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладника, протягом операційного часу банку, а договір вважається виконаним без фактичної видачі коштів вкладнику, з огляду на наступне.

Як на підставу заявленої вимоги позивач вказував на те, що встановлені вище обмеження є маніпулятивними, що запроваджені для провокування незаконних дій сторін та приниження вкладника. Вважає такі умови договору з банком дискримінаційними для вкладника.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

В свою чергу, відповідно до ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

За змістом частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №06-308цс16, у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №369/2770/16-ц і від 07 листопада 2018 року у справі №357/3394/16-ц зазначено, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (пункт 70 Постанови).

А відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про визнання нікчемними окремих положень договору про банківське обслуговування фізичних осіб.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволенні позову в повному обсязі є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційнускаргупозивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухваленнята може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: