Провадження № 22-ц/4808/1361/25
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.М., Максюти І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 липня 2025 року, ухвалене судом у складі головуючого судді Антоняка Т.М. у м. Івано-Франківськ, повний текст рішення складено 17 липня 2025 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

26 червня 2024 року представник ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що 20.01.2022 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 444895-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗПОЗИКА» 20.01.2022 року направлено ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір № 444895-КС-001 про надання кредиту. 20.01.2022 року ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 444895-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-6757, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 20.01.2022 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та ОСОБА_1 було укладено Договір № 444895-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1,08188956 процентів за кожен день користування Кредитом. Пунктом 2. Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.

Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).

Позивач зазначає, що до теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 444895-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.

Відповідач, на виконання умов договору, здійснив часткову оплату за Договором № 444895-КС-001 на загальну суму 9 040,00 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 09.06.2024 року утворилась заборгованість за Договором № 444895-КС-001 про надання кредиту у розмірі 49 863,66 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 18 867,24 грн; суми прострочених платежів по процентах - 30 061,40 грн; суми прострочених платежів за комісією - 935,02 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку, а також понесені судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 липня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за Договором № 444895-КС-001 про надання кредиту від 20.01.2022, що становить 38 000 грн, з яких: 18 867,24 грн - заборгованість за тілом кредиту; 19 132,76 грн - заборгованість за відсотками, а також сплачений судовий збір у розмірі 1841 грн 02 коп. В решті вимог позову відмовлено.

Ознайомившись із оскарженим рішенням, представник ТОВ «Бізнес Позика» подав апеляційну скаргу адже не погоджується із вищезазначеними висновками, а саме стосовно відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та за комісію за надання кредиту у загальній сумі 11 863,66 грн, та вважає їх помилковими через те, що в зазначеній частині рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції із вказаного питання не відповідають фактичним обставинам справи.

Позивач вважає, що оскаржене рішення є незаконним та необґрунтованим у частині часткової відмови у стягненні процентів за користування кредитом. Вказує, що відсотки по кредитному договору №444895-КС-001 нараховані в період дії договору за кожен день користування кредитом на залишок по кредиту та відповідають нормам Цивільного кодексу України, умовам Договору про надання кредиту та Правилам. Штрафні санкції та проценти передбачені ст. 625 ЦК України не нараховувались та не включені до позовних вимог. Обов`язок сплати процентів по кредиту, порядок нарахування процентів та їх фіксований розмір передбачені умовами Договору № 444895-КС-001 про надання кредиту, що був укладений між позивачем та відповідачем. При цьому в оскарженому рішення суд першої інстанції зробив висновок, що договір є укладеним та чинним.

Вказує, що згідно розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою в розмірі 1,08188956 % нараховані позивачем на залишок заборгованості по тілу кредиту чітко в межах дії Договору, а саме з 20.01.2022 р. по 07.07.2022 р. включно - протягом 169 днів. Зважаючи на вищезазначене, позивачем правомірно здійснювалось нарахування процентів саме на неповернену суму кредиту, і навіть після сплати відповідачем грошової суми в розмірі 5 842,26 гривень в рахунок заборгованості за нарахованими процентами, її розмір становить саме 30 061,40 гривень, що знайшло своє відображення в розрахунку.

Таким чином, розрахунок заборгованості наданий позивачем по кредитному договору №444895-КС-001 повністю відповідає умовам Договору, а розмір нарахованих процентів відповідає нормам статтей 1048 та 1056-1 ЦК України.

Отже, у даному випадку позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, що нараховані на залишок по тілу кредиту у межах строку дії договору, який був встановлений умовами Договору № 444895-КС-001 про надання кредиту від 20.01.2022 р..

Щодо правомірності вимог про стягнення комісії за надання кредиту стверджує, що у Кредитних договорах ТОВ «Бізнес Позика» встановлюється комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування, яка є разовою та розмір її є незмінним. Комісія за надання кредиту встановлюється не лише у Правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами), а і у самих Кредитних договорах, які укладаються у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» та які підписуються за допомогою одноразових ідентифікаторів.

Таким чином, просить рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 липня 2025 року змінити - в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" суми прострочених платежів по процентах, а саме: змінити стягнену суму прострочених платежів по процентах з 19 132,76 гривень на нову суму 30 061,40 гривня; скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" заборгованості по комісії за надання кредиту у сумі 935,02 гривень та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" заборгованості по комісії за надання кредиту у сумі 935,02 гривень; в решті залишити без змін; здійснити розподіл судових витрат по цій справі.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 49 863,66 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 x 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначних справ в силу вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

З матеріалів справи встановлено, що ТОВ «БІЗПОЗИКА» 20.01.2022 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 444895-КС-001 про надання кредиту (надалі за текстом - Договір кредиту).

20.01.2022 року ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 444895-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-6757 , на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 20.01.2022 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та ОСОБА_1 було укладено Договір № 444895-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1,08188956 процентів за кожен день користування Кредитом.

Комісія за надання кредиту встановлена у розмірі 3000,00 грн.

Пунктом 2. Договору кредиту визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.

Пунктом 3. Договору кредиту встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

Як вбачається, ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів.

Відповідач визнає факт отримання ним кредитних коштів.

Суд, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що після спливу строку дії договору, кредитор втратив право нараховувати відсотки за користування кредитом, платежі відповідача частково підлягають зарахуванню в рахунок оплати основного боргу за позикою (тіла) та відсотків, який згідно проведеного стороною відповідача розрахунку становить 38 000,00 грн = (50 040,00 грн. (вартість кредиту) - 9 040,00 грн (погашення кредиту) - 3000,00 грн (комісія). Тому встановив, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» підлягає стягненню заборгованість за Договором № 444895-КС-001 про надання кредиту від 20.01.2022 року, що становить 38 000 гривень 00 копійок, з яких: 18 867,24 грн - заборгованість за тілом кредиту; 19 132,76 грн - заборгованість за відсотками.

Умови Договору кредиту № 444895-КС-001 від 20.01.2022 року щодо сплати комісії у розмірі 3000 грн за надання кредиту суд визнав нікчемними, а тому у задоволенні вимоги у цій частині відмовив.

Проте, колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та не в повному обсязі дослідив умови укладеного сторонами договору.

Так, відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до положень ст.ст. 1046, 1054 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18.

При цьому питання щодо повернення кредиту, нарахування і сплати процентів за користування кредитом визначаються умовами кредитного договору.

Відповідно до укладеного 20.01.2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 договору № 444895-КС-001 про надання кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит в розмірі 20 000,00 грн. шляхом перерахування вказаної суми коштів на банківську картку останнього, зі сплатою останнім процентів за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою на строк 24 тижні.

Відповідно до договору визначено датою повернення кредиту у повному обсязі 07.07.2022 року.

Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1,08188956 процентів за кожен день користування Кредитом.

Згідно з п. 3 договору сторонами було передбачено повернення кредиту, сплату процентів та комісії за відповідним графіком платежів, який передбачає зобов`язання позичальника внесення в рахунок повернення кредиту, сплати процентів та комісії дванадцяти періодичних платежів в розмірі по 4170,00 грн. до 03.02.2022 року, 17.02.2022 року, 03.03.2022 року, 17.03.2022 року, 31.03.2022 року, 14.04.2022 року, 28.04.2022 року, 12.05.2022 року, 26.05.2022 року, 09.06.2022 року, 23.06.2022 року та 07.07.2022 року. При цьому у графіку вказано, що загальна сума платежів за договором складає 50 040,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. - загальна сума платежів по кредиту, 27 040,00 грн. - загальна сума платежів по процентах, 3000,00 грн. - загальна сума платежів по комісії (а.с. 37).

Тобто, якщо позичальник сплачує заборгованість без порушень графіку платежів визначеного п. 3 Договору, дійсно йому треба було б сплатити проценти за користування кредитом в сумі 27 040,00 грн., оскільки з кожним платежем сума загального боргу, на яку нараховуються кожного дня відсотки в розмірі 1,08188956%, зменшується. Сторони погодили, що графік погашення заборгованості розрахований, виходячи з того, що позичальник буде його дотримуватись і сплачувати платежі вчасно та у визначеному розмірі.

Так, матеріалами справи підтверджено та колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 не дотримано графік погашення заборгованості, що відповідно призвело до збільшення суми нарахованих процентів відносно орієнтовної суми, яка зазначена у графіку погашення заборгованості, оскільки відсоткова ставка в розмірі 1,08188956% нараховувалась за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості, відповідно до договору.

Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про нарахування ТОВ «Бізнес Позика» процентів за користування кредитом поза межами строку дії договору, оскільки такі висновки не відповідають матеріалам справи.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою в розмірі 1,08188956% нараховані позивачем чітко в межах дії договору (24 тижні), а саме з 20.01.2022 року по 07.07.2022 року включно. Загальна сума нарахованих відсотків на 07.07.2022 року становила 30 061,40 грн., зазначена сума після закінчення строку дії договору не змінювалася (а.с.22-35).

Після закінчення строку договору відповідачем було здійснено часткові платежі 14.09.2022 року на суму 400 грн, 10.02.2023 року на суму 100 грн та 14.02.2023 року на суму 200 грн, які були зараховані в погашення тіла кредиту.

Отже, нарахування відсотків позивачем правомірно здійснювалось відповідно до пунктів договору, за змістом якого плата за користування кредитом за цим договором є фіксованою та становить 1,08188956% за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного в цьому договорі, плата за користування кредитом нараховувалась на залишок заборгованості по кредиту, розмір якої був більшим, ніж зазначено у графіку платежів, з огляду на неналежне виконання зобов`язань відповідачем.

Тому висновок суду першої інстанції про нарахування позивачем процентів поза межами строку дії договору не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковим.

При цьому, колегія суддів вважає, що розмір стягнутих відсотків за користування кредитом в сумі 19 132,76 грн є необґрунтованим, оскільки такий мав би місце лише у випадку належного виконання позичальником зобов`язань та погашення обумовлених сум згідно графіком платежів,чого у справі не встановлено.

Таким чином, оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості позивача, колегія суддів вважає, що заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає стягненню в розмірі 30 061, 40 грн.

Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 19 132,76 грн, на вищезазначене уваги не звернув, не обґрунтував визначений ним розмір стягнення та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову щодо цієї вимоги

Щодо стягнення комісії у розмірі 935,02 гривень, суд першої інстанції вказав, що пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними.

Однак колегія не погоджується з таким висновком.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 3000 грн., а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, а тому висновок суду першої інстанції про те, що положення спірного кредитного договору в частині стягнення суми комісії за надання кредиту є нікчемними в силу ст.228 ЦК України є помилковим.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідачем погашено заборгованість по комісії у розмірі 2064,98 грн. та станом на 07.07.2022 року заборгованість відповідача по комісії за надання кредиту становить 935,02 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за комісією у розмірі 935,02 грн.

Відтак рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом в розмірі 30 061,40 грн та комісії за надання кредиту у розмірі 935,02 грн не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

За таких обставин, колегія суддів уважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, відтак така підлягає задоволенню.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В суді першої інстанції з відповідача на користь позивача стягнуто 1841, 02 грн. судового збору (позивач сплатив 2422, 40 грн.).

В суді апеляційної інстанції позивач сплатив 3633, 60 грн. судового збору.

Оскільки позов задоволено повністю, тому розмір стягнутого з відповідача на користь позивача судового збору в суді першої інстанції підлягає збільшенню з 1841, 02 грн. до 2422, 40 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3633, 60 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 липня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та про стягнення комісії за надання кредиту скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» () заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 30 061,40 гривень та комісії за надання кредиту у сумі 935,02 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» () на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді першої та апеляційної інстанцій 6056,00 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 14 жовтня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

І.О.Максюта