СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-др/759/176/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року суддя Святошинського районного суду міста Києва, розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за його позовом до Комунального підприємства «Київтеплоенерго» про визнання протиправної діяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 759/26708/24, провадження № 2/759/7039/25.

Заява мотивована тим, що ухвалене судом рішення від 01 жовтня 2025 року не вирішило по суті:

позовні вимоги, детально перелічені у пунктах (1)-(6), щодо яких сторони подавали докази та давали пояснення (п. 6, 7 заяви).

Клопотання Позивача від 09.08.2025 року щодо невідповідності відзиву відповідача вимогам ст. 178 ЦПК України та неможливості реалізації права на відповідь на відзив (п. 8-12 заяви).

Посилаючись на пункт 1 частини 1 статті 270 ЦПК України, Заявник просить ухвалити додаткове рішення, яким: надати оцінку та вирішити по суті позовні вимоги (1)-(6); визнати відзив відповідача таким, що не відповідає вимогам ст. 178 ЦПК України; визнати, що Позивач не мав можливості реалізувати право на відповідь на відзив.

Суд, перевіривши матеріали справи та зміст рішення суду від 01.10.2025 року, дійшов висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення, виходячи з наступного.

Суд встановив, що рішенням від 01 жовтня 2025 року було вирішено всі позовні вимоги по суті спору.

Заявник стверджує, що суд не розглянув вимоги щодо: визнання протиправною бездіяльності щодо формування рахунку (1) та визначення обсягу споживання (2); визнання недостовірною інформації про споживання згідно з показаннями вузла (3), опалювальну площу (4); визнання недостовірним нарахування 289,03 грн (5); звільнення від сплати (6).

Мотивувальна частина рішення суду (п. 4) чітко містить такі висновки:

Суд встановив відсутність протиправної бездіяльності КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» щодо формування рахунку та визначення обсягу споживання, оскільки дії відповідача відповідають вимогам Методики № 315 (абзаци 3-5 мотивувальної частини). Це прямо охоплює і спростовує вимоги (1), (2), (5) та (6), оскільки відсутність бездіяльності і відповідність розрахунків законодавству автоматично унеможливлює визнання нарахування недостовірним і звільнення від сплати.

Суд вказав на неналежний спосіб захисту вимог про визнання інформації недостовірною (вимоги 3 та 4), посилаючись на статтю 277 ЦК України і на те, що Рахунок-повідомлення не є поширенням інформації. Це є мотивом відхилення вимог (3) та (4) по суті їхнього правового обґрунтування.

Суд також надав оцінку аргументу про незначну розбіжность в опалювальній площі на 0,1 кв.м (вимога 4) та відсутність належних доказів спростування розрахунків (абзац 9).

Суд дійшов загального висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки нарахування проводились згідно з вимогами чинного законодавства, а сам рахунок не є поширенням інформації (абзац 11).

Резолютивна частина Рішення (п. 5) містить відмову у задоволенні позову в цілому.

Таким чином, рішення суду містить мотиви відхилення та загальний висновок про необґрунтованість усіх позовних вимог, що були предметом спору, навіть якщо їхнє формулювання в мотивувальній частині не співпадає дослівно з усіма пунктами прохальної частини позовної заяви.

Заявник вказує, що суд не надав оцінки клопотанню від 09.08.2025 року щодо невідповідності відзиву відповідача вимогам статті 178 ЦПК України та неможливості реалізації права на відповідь на відзив.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якоїсь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Клопотання, про нерозгляд якого йдеться, не є позовною вимогою, а стосується процесуального питання - дотримання вимог до відзиву.

Питання про відповідність відзиву вимогам ЦПК України та наявність у позивача права на відповідь на відзив є питанням процесуального порядку розгляду справи, а не питання по суті спору, яке б підлягало вирішенню в рішенні суду згідно зі статтею 265 ЦПК України.

Факт того, що суд розглянув справу та ухвалив рішення по суті, свідчить про те, що суд не знайшов підстав для повернення відзиву, оскільки фактично прийняв його до розгляду і використав аргументи Відповідача у мотивувальній частині Рішення (п. 3, 4 заяви).

Ненадання оцінки процесуальному клопотанню не є підставою для ухвалення додаткового рішення за змістом ст. 270 ЦПК України, а може бути підставою для апеляційного оскарження.

Таким чином, усі доводи позивача, викладені у його заяві, стосуються законності та обґрунтованості рішення суду, а також дотримання судом норм процесуального права. Заявник має належні процесуальні механізми для захисту своїх прав у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, оскільки суд вирішив усі позовні вимоги по суті, а питання про відповідність відзиву вимогам ЦПК України є процесуальним питанням, яке не охоплюється змістом ст. 270 ЦПК України, відсутні передбачені законом підстави для ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.270, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 759/26708/24, провадження № 2/759/7039/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинського районний суду міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.О.Петренко