Провадження №: 2/336/71/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Звєздової Н.С..

за участю секретаря - Іванченко О.С.,

прокурора Шульги Л.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Железняка В.К.,

представника відповідача Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області - Спесивцевої О.С.,

представника третьої особи Кабінету Міністрів України - Шишлакової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Малотокмачанської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області до Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача: Запорізька обласна рада, Запорізька обласна державна адміністрація, Кабінет Міністрів України, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою шляхом визнання недійсними розпорядження, державного акту на право власності на земельну ділянку, договору оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

21.04.2021 в провадження Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Запорізька обласна рада. Запорізька обласна державна адміністрація про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою шляхом визнання розпорядження, державного акту на право власності на земельну ділянку, договору оренди недійсними, зобов`язання повернути земельну ділянку.

Позовна заява обґрунтована тим, що розпорядженням представника Президента України в Запорізькій області від 02.10.1992 № 321 створено ботанічний заказник місцевого значення «Балка Бабакова» площею 99,4 га. Департаментом екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації 09.12.2014 ботанічний заказник «Балка Бабакова» передано під охорону ДП «Василівське лісове господарство» та Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району на підставі охоронних зобов`язань № 24 та № 25 відповідно. ботанічний заказник місцевого значення «Балка Бабакова» як об`єкт природно-заповідного фонду є юридично створеним з 02.10.1992 і включає 99,4 га земель на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

Рішенням Малотокмачанської сільської ради № 12 від 03.03.2020 затверджено проект землеустрою щодо організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова» на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області (далі Проект).

Згідно з текстовими та графічними матеріалами вказаного Проекту частина території ботанічного заказника «Балка Бабакова» загальною площею 10,9217 га знаходиться у приватній власності громадян, у тому числі земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Так, розпорядженням голови Оріхівської районної державної адміністрації від 16.06.2004 № 200 передано у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 2 га. На підставі вказаного розпорядження останньому видано державний акт серії ЗП № 014381 від 20.07.2004 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на цей час земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га перебуває у власності ОСОБА_1 та передана останнім в оренду ТОВ «Мала Токмачка» для вирощування сільськогосподарської продукції (договір оренди від 01.04.2019). Знаходження спірної земельної ділянки на території ботанічного заказника «Балка Бабакова» також підтверджується листами Запорізької обласної державної адміністрації від 09.11.2020 № 10380/08-46, Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 04.11.2020 № 1342/02-09-02, відділу в Оріхівському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 26.01.2021 № 8-8-0.30-77/109-21. Усупереч ч. 3 ст. 7, ч. 1 ст. 9, ч. 3 ст. 53, ст. 54 Закону України «Про природно заповідний фонд України» (у редакції, чинній на 08.01.2004), ст.ст. 19, 20, 84 ЗК України (у редакції, чинній на 04.06.2004), відповідно до яких землі під об`єктами природно-заповідного фонду не можуть передаватися у приватну власність, а території та об`єкти природно-заповідного фонду можуть використовуватись лише у природоохоронних, науково дослідних, оздоровчих та інших рекреаційних, освітньо-виховних цілях та для моніторингу навколишнього природного середовища, Оріхівська районна державна адміністрація Запорізької області своїм розпорядженням від 16.06.2004 № 200 «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» передала ОСОБА_1 у власність земельну ділянку природно-заповідного фонду з кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га з метою ведення особистого селянського господарства.

Розташування земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га, яку набув у власність ОСОБА_1 та у подальшому передав в оренду ТОВ «Мала Токмачка», у межах заказника «Балка Бабакова», за чинним законодавством, свідчить про її віднесення до земель природно-заповідного фонду. Указане унеможливлює перебування цієї ділянки у приватній власності та користуванні з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, землі природно-заповідного фонду вилучені з обороту, а тому не можуть перебувати у власності фізичних чи юридичних осіб, надаватись для інших цілей, ніж ті, які передбачені ст. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

Оріхівська районна державна адміністрація не мала права видавати розпорядження від 16.06.2004 № 200 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки природно-заповідного фонду без зміни її цільового призначення, переведення землі з однієї категорії до іншої. Цим розпорядженням райдержадміністрація неправомірно позбавила Кабінет Міністрів України права використання природно заповідного фонду як національного надбання, яке Україна розглядає як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

З огляду на викладене, розпорядження від 16.06.2004 № 200 в частині надання земельної ділянки природно заповідного фонду у приватну власність ОСОБА_1 видано усупереч ч. 2 ст. 7, ч. 1 ст. 9, ч. 3 ст. 53, ст. 54 Закону України «Про природно заповідний фонд України» (у редакції, чинній на 08.01.2004), ст. ст. 19, 20, 84, 122, 149, 150 ЗК України (у редакції, чинній на 04.06.2004).

Таким чином, у порушення вищевказаних вимог законодавства Оріхівська районна державна адміністрація Запорізької області розпорядилась вилученими з обороту землями природно-заповідного фонду, які не можуть передаватись у приватну власність.

Враховую вище викладене, позивач вимушений був звернутися до суду з вище вказаним позовом.

30.04.2021 ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області накладено арешт на нерухоме майно земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:0044, площею 2 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239), право власності на яку належить ОСОБА_1 ; заборонено ОСОБА_1 вчиняти дії щодо розорювання, обробки, посіву сільськогосподарських культур на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:0044, площею 2 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239); заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка», після збору врожаю проса, яка була засіяна Товариством з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка» у квітні 2021 року, вчиняти дії щодо розорювання, обробки, посіву сільськогосподарських культур на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:0044, площею 2 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239). (т.1, а.с. 212-216)

19.05.2021 ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області відкрито провадження по справі. (т.1, а.с. 219)

10.06.2021 до Оріхівського районного суду Запорізької області від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить залишити без задоволення позовну заяву з підстав, викладених у ньому. (т.2, а.с. 16-18)

11.06.2021 до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшли письмові пояснення від представника третьої особи Кабінету Міністрів України, відповідно до якої позовну заяву задовольнити повному обсязі. (т.2, а.с. 28-31)

14.06.2021 до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшли письмові пояснення від представника третьої особи Запорізької обласної державної адміністрації, відповідно до якої позовну заяву задовольнити повному обсязі. (т.2, а.с. 43-45, 57-62)

22.06.2021 до Оріхівського районного суду Запорізької області від представника відповідача ТОВ «Мала Токмачка» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у ньому. (т.2, а.с. 70-72)

12.07.2021 до Оріхівського районного суду Запорізької області від представника третьої особи Запорізької обласної державної адміністрації надійшли додаткові письмові пояснення. (т.2, а.с. 81-83)

12.07.2021 до Оріхівського районного суду Запорізької області від представника третьої особи Пологівської районної державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить задовольнити позовну заяву. (т. 2, а.с. 99-101, 133-138)

12.07.2021 до Оріхівського районного суду Запорізької області від прокурора надійшло клопотання про процесуальне правонаступництво. (т.2, а.с. 113-116)

12.07.2021 до Оріхівського районного суду Запорізької області від представника третьої особи Пологівської районної державної адміністрації надійшли письмові пояснення (т.2, а.с. 121-124)

15.07.2021 до Оріхівського районного суду Запорізької області від представника третьої особи Запорізької обласної державної адміністрації надійшли додаткові письмові пояснення. (т.2, а.с. 143-147)

04.08.2021 до Оріхівського районного суду Запорізької області від представника третьої особи Пологівської районної державної адміністрації надійшли письмові пояснення (т.2, а.с. 160-163)

09.09.2021 до Оріхівського районного суду Запорізької області від прокурора надійшов відповідь на відзив відповідача ОСОБА_1 та ТОВ «Мала Токмачка» (т.2, а.с. 173-185)

18.10.2021 до Оріхівського районного суду Запорізької області від представника третьої особи Запорізької обласної ради надійшли письмові пояснення (т.2, а.с.204-208)

21.10.2021 ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області замінено позивача Кабінет Міністрів України на належного позивача Малотокмачанську сільську раду Пологівського району Запорізької області (т.2, а.с. 231-233)

26.10.2021 до Оріхівського районного суду Запорізької області від представника Кабінет Міністрів України надійшов відповідь на відзив (т.2, а.с.236-242)

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією рф проти України, Президентом України було видано Указ №64/2023 «Про введення воєнного стану в Україні».

На підставі Розпорядження Верховного Суду № 29/0/9-22 від 10.05.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», розгляд справ, які відносяться до територіальної підсудності Оріхівського районного суду Запорізької області здійснюється Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

На виконання вищевказаного розпорядження, 10.05.2023 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з Оріхівського районного суду Запорізької області надійшли матеріали судових справ (цивільного провадження), до складу яких увійшли і матеріали вказаної справи.

На підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2023, матеріали цивільної справи №323/946/21 (провадження№2/336/2165/2023) надійшли в провадження судді Звєздової Н.С.

Ухвалою суду від 12.05.2023 вище вказану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.07.2023 задоволено клопотання прокурора Боріна А.Б. та здійснено процесуальне правонаступництво у цивільній справі за позовом Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області до Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача: Запорізька обласна рада, Запорізька обласна державна адміністрація, Кабінет Міністрів України, відповідача Оріхівську районну державну адміністрацію Запорізької області на Пологівську районну державну адміністрацію Запорізької області (юридична адреса - вул. Єдності, 32, м. Пологи, Пологівський район, Запорізька область, 70600, місце тимчасового перебування - вул. Незалежної України, 57а. (Т.3, а.с. 112-114)

07.08.2023 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмета позову шляхом доповнення додатковими позовними вимогами. З врахуванням доповнень позивач просить суд:

1. Усунути перешкоди власнику Малотокмачанській сільській раді Пологівського району Запорізької області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером :01:004:0044 шляхом визнання недійсним розпорядження голови Оріхівської районної державної адміністрації від 16.06.2004 № 200 «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га ріллі.

2. Усунути перешкоди власнику Малотокмачанській сільській раді Пологівського району Запорізької області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером :01:004:0044 шляхом визнання недійсним державного акту серії ЗП № 014381 від 20.07.2004 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га, виданого ОСОБА_1 , припинивши право власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на земельну ділянку із кадастровим номером :01:004:0044 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239).

3. Усунути перешкоди власнику Малотокмачанській сільській раді Пологівського району Запорізької області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером :01:004:0044 шляхом визнання недійсним договору оренди від 01.04.2019 земельної ділянки із кадастровим номером :01:004:0044, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Мала Токмачка», припинивши право оренди товариству з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка» () земельної ділянки із кадастровим номером :01:004:0044 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239).

4. Усунути перешкоди власнику Малотокмачанській сільській раді Пологівського району Запорізької області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га шляхом її повернення на користь територіальної громади в особі Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області з незаконного володіння ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та з незаконного користування товариства з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка» ().

5. Усунути перешкоди власнику Малотокмачанській сільській раді Пологівського району Запорізької області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га шляхом визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га, яка розташована на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області. (Т.3, а.с. 118-128)

Ухвалою суду від 26.10.2023 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області; задоволено клопотання представника позивача про зміну предмета позову шляхом доповнення додатковими позовними вимогами. (Т.3, а.с.217-221)

25.12.2023 на адресу суду надійшли письмові пояснення Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області. (Т.4, а.с.11-14)

13.03.2024 року на адресу суду подано спільну заяву сторін про затвердження мирової угоди у справі та сама мирова угода, яка підписана сільським головою Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області А.М. Малахатка, головою районної державної адміністрації, начальником районної військової адміністрації А.Є. Крупського, В.В., Петрекея.

12.05.2025 представник Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області відмовилась від мирової угоди. В судовому засіданні судом була прийнята відмова від вказаної мирової угоди.

09.05.2025 від представника позивача Малотокмачанської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою суду від 12.05.2025 у задоволенні клопотання представника позивача Малотокмачанської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області Клименко Ю.М. про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

19.09.2025 представником Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області надійшла заява про долучення письмових доказів.

В судовому засідання прокурор Шульга Л.М. підтримала уточнену позовну заяву, просила суд її задовольнити з підстав викладених у ній.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Железняка В.К. просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підтесав, зазначених у відзиві.

Представник відповідача Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області - Спесивцева О.С. просила суд відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав зазначених у письмових поясненнях.

Представник третьої особи Кабінету Міністрів України - Шишлакова О.В. позовну заяву підтримала у повному обсязі, просила її задовольнити з підстав, зазначених у письмових поясненнях.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, подали клопотання про проведена судового засідання без їх участі.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши правовідносини між сторонами та перевіривши їх наявними доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що розпорядженням Представника Президента України в Запорізькій області від 02.10.1992 № 321 створено ботанічний заказник місцевого значення «Балка Бабакова» площею 99,4 га.

У додатку 5 до вказаного розпорядження зазначено, що територія заказника представляє собою залишки типчаково-ковилового степу, де зростають види, що занесені до Червоної книги України: тюльпан дібровний, ковила Лессінга. Фауну представляють польовий коник, польовий жайворонок, сіра куріпка.

Наказом начальника Держуправління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області від 08.10.2012 № 72 затверджено Положення про вказаний заказник, яке також погоджено з директором ДП «Василівське лісове господарство» та Малотокмачанським сільським головою. Мета організації зазначеного об`єкту природно-заповідного фонду передбачена у п. 1.1 Положення, відповідно до якого цей заказник організовано для забезпечення та охорони характерних для півдня України степових природних ділянок та штучно створених лісових насаджень з усіх їх біорізноманіттям, де зустрічаються деякі види рослин та тварин, занесені до Червоної книги України.

Пунктами 1.2, 1.4 даного Положення передбачено, що заказник розташований на території Оріхівського району Запорізької області в межах земель Оріхівського лісництва ДП «Василівське лісове господарство» (кв. 104 вид. 1-16, площею 47,8 га) та Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району (площею 51,6 га), які несуть відповідальність за його належне утримання та дотримання відповідного заповідного режиму.

Відповідно до п. 1.5 Положення межі заказника «Балка Бабакова» переносяться в натуру (на місцевості) з встановленням межових стовпів, типових охоронних знаків, інформаційних аншлагів встановленого зразку і наносяться на планово-картографічні матеріали та матеріали лісовпорядкування землекористувачів.

Департаментом екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації 09.12.2014 ботанічний заказник «Балка Бабакова» передано під охорону ДП «Василівське лісове господарство» та Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району на підставі охоронних зобов`язань № 24 та № 25 відповідно.

Рішенням Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області № 12 від 03.03.2020 затверджено проект землеустрою щодо організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова» на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області (далі Проект).

Згідно з текстовими та графічними матеріалами вказаного Проекту частина території ботанічного заказника «Балка Бабакова» загальною площею 10,9217 га знаходиться у приватній власності громадян, у тому числі земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Так, розпорядженням голови Оріхівської районної державної адміністрації від 16.06.2004 № 200 передано у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 2 га. На підставі вказаного розпорядження останньому видано державний акт серії ЗП № 014381 від 20.07.2004 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на цей час земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га перебуває у власності ОСОБА_1 та передана останнім в оренду ТОВ «Мала Токмачка» для вирощування сільськогосподарської продукції (договір оренди від 01.04.2019).

Згідно із відомостями Державного земельного кадастру державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0044 здійснена Відділом у Оріхівському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області 20.07.2004 на підставі «Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», розробником якої є Оріхівський РВВ ЗРФ Центру ДЗК. Земельна ділянка площею 2,0000 га, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення 01.03, вид використання - для ведення особистого селянського господарства. Дана земельна ділянка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 та в оренді ТОВ «Мала Токмачка». Дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 16.05.2019. Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, не зареєстровані.

Ключові питання, які постали перед судом: чи знаходиться спірна земельна ділянка в межах природно-заповідного фонду; чи були наявні повноваження в Оріхівської районної державної адміністрації передавати у власність спірну земельну ділянку ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, у наявність т. ч. компетенція щодо встановлення/зміни цільового призначення зазначеної земельної ділянки; обрання прокурором ефективного способу захисту у спірних правовідносинах, а також дотримання строків позовної давності під час звернення прокурором в інтересах держави до суду.

Статус земель природно-заповідного фонду, розташування спірної земельної ділянки в межах ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова».

Особливість статусу земель природо-заповідного фонду закріплена у конкретних нормах Земельного кодексу України, Законах України «Про природно-заповідний фонд України» та «Про охорону навколишнього природного середовища».

Так, відповідно до п. «в», ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Землі природно-заповідного фонду, згідно зі ст. 43 ЗК України, - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Аналогічний зміст має стаття 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

За статтею 44 ЗК України та статтею 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Частиною першою статті 178 ЦК України передбачено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті.

Відповідно до частини другої цієї статті види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом.

Отже, визнання об`єктів, що не можуть перебувати у приватній власності, вилучені з цивільного обороту, обмежені в обороті, є умовою дотримання конституційного режиму права власності на зазначені об`єкти.

Правовий титул (правова підстава) виникнення речових прав володіння, користування, розпорядження такими об`єктами визначається законодавчими актами, зокрема Конституцією України, ЗК України, іншими законами. Саме законодавчими актами забороняється перебування певних об`єктів власності Українського народу, державної та комунальної власності у приватній власності. У свою чергу неможливість існування у таких об`єктів приватного власника унеможливлює виникнення у них нового володільця.

Відповідно до пункту «г» частини четвертої статті 84 ЗК України (у редакції, чинній на 04.06.2004) землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з наведеними положеннями ЗК України, а також статті 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статей 3, 25 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» заказники належать до природно-заповідного фонду України.

Територіям природно-заповідного фонду законодавець надав особливий, виключний статус.

Так, відповідно до статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» території та об`єкти природно-заповідного фонду підлягають особливій державній охороні.

Частиною третьою статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Статтею 9 цього Закону визначено вичерпний перелік видів використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, яким не передбачено ведення на цих землях особистого селянського господарства та вирощування сільськогосподарської продукції.

Статтею 5 Закону України «Про екологічну мережу України» передбачено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду є складовою екомережі.

За статтею 3 указаного Закону, екомережа це єдина територіальна система, яка утворюється з метою поліпшення умов для формування та відновлення довкілля, підвищення природно-ресурсного потенціалу території України, збереження ландшафтного та біорізноманіття, місць оселення та зростання цінних видів тваринного і рослинного світу, генетичного фонду, шляхів міграції тварин через поєднання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, які мають особливу цінність для охорони навколишнього природного середовища і відповідно до законів та міжнародних зобов`язань України підлягають особливій охороні.

У статті 4 Закону України «Про екологічну мережу України» вказано, що збереження цілісності екомережі здійснюється відповідно до таких принципів: забезпечення цілісності екосистемних функцій складових елементів екомережі, збереження та екологічно збалансоване використання природних ресурсів на території екомережі.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави дійти до висновку, що території та об`єкти природно-заповідного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, тобто згідно зі статтею 178 ЦК України належать до об`єктів, обмежених в обороті.

У постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №813/4701/16 викладені висновки про те, що правовий режим відповідної земельної ділянки пов`язаний із фактом знаходження на ній об`єкта, який охороняється законом та має особливий статус, а не з рішенням органу місцевого самоврядування. Неприйняття місцевою радою рішення про приведення цільового призначення земельної ділянки у відповідність до її дійсного призначення, встановленого в силу вимоги законодавства, не впливає на її правовий режим.

Окрім того, у постанові від 07.10.2020 у справі № 910/2323/18 Верховний Суд вказав, що незалежно від завершення процедури встановлення меж об`єкта природно-заповідного фонду в натурі цільове призначення відповідних територій як земель природно-заповідного фонду є незмінним.

Згідно із законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

Так, за статтею 14 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду - це сукупність науково-обґрунтованих екологічних вимог, норм і правил, які визначають правовий статус, призначення цих територій та об`єктів, характер допустимої діяльності в них, порядок охорони, використання і відтворення їх природних комплексів.

Під цільовим призначенням земельної ділянки варто розуміти визначений законодавством правовий режим її експлуатації (використання), водночас поширення на відповідну територію режиму природно-заповідного фонду, встановленого законом, обтяжує цю земельну ділянку тими обмеженнями, які вимагаються для збереження і охорони цих земель.

Така охорона земель природно-заповідного фонду є комплексною, оскільки забороняє будь-яку діяльність, яка може негативно впливати на стан природних ресурсів, передбачає вичерпний перелік видів використання, а також особливий склад органів державної влади та місцевого самоврядування, які приймають рішення щодо створення, зміни меж, статусу та їх вилучення.

Разом з цим, за статтею 22 Земельного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

На відміну від земель сільськогосподарського призначення, режим охорони земель природно-заповідного фонду спрямований на збереження не тільки самої природи, рідкісних видів рослин та тварин, унікальних ландшафтів, водних ресурсів, а й цілої світової екосистеми природних територій, за допомогою яких природа може відновлюватись, щоб не перетворитись в аграрну пустелю.

Окрім того, у постановах Верховного Суду від 13.08.2019 у справі № 910/11164/16, від 26.02.2020 у справі № 911/3315/17, від 16.09.2022 у справі № 752/3090/19 Верховний Суд звертав увагу, що до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проєктів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, що узгоджується із положеннями частини четвертої статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», а неналежне оформлення земельної ділянки не змінює її цільового призначення як віднесеної до земель природно-заповідного фонду і не звільняє органи державної влади від обов`язку діяти відповідно до встановленого чинним законодавством України порядку зміни цільового призначення та вилучення земельної ділянки.

Незважаючи на те, що Проект землеустрою щодо організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова» на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області затверджений рішенням Малотокмачанської сільської ради № 12 лише 03.03.2020, статус земель природно-заповідного фонду з моменту створення об`єкту природно-заповідного фонду є незмінним. Зміна такого правового режиму, а також відповідно й цільового призначення цих земель допускається лише на підставі чітко визначеного механізму, процедури та відповідним колом уповноважених органів, до якого районні державні адміністрації не входять

З огляду на вказане, суд відхиляє доводи Відповідачів, що межі заказника були встановлені, а земельні ділянки набули статусу заповідного призначення лише після прийняття рішення Малотокмачанською сільською радою № 12 від 03.03.2020.

Таким чином, ботанічний заказник місцевого значення «Балка Бабакова» як об`єкт та територія природно-заповідного фонду є юридично створеним з 02.10.1992 і включає 99,4 га земель на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

Знаходження земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га в межах території ботанічного заказника «Балка Бабакова» встановлено на підставі:

- Проекту землеустрою щодо організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова» на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, затвердженого рішенням Малотокмачанської сільської ради № 12 від 03.03.2020, який окрім іншого містить план-схему розташування земельної ділянки природно-заповідного фонду та копії плану землекористування колгоспу «Перемога» Оріхівського району з позначенням ботанічного заказника місцевого значення;

- листів Запорізької обласної державної адміністрації від 09.11.2020 № 10380/08-46, Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 04.11.2020 № 1342/02-09-02, відділу в Оріхівському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 26.01.2021 № 8-8-0.30-77/109-21.

Враховуючи вищевказані положення законодавства, а також дослідженні докази, суд приходить до висновку, що прокурором доведено розташування земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га в межах території ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова».

Щодо наявності повноважень в Оріхівської районної державної адміністрації передавати у власність спірну земельну ділянку ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, у т. ч. компетенції щодо встановлення/зміни цільового призначення зазначеної земельної ділянки.

На момент видання головою Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області розпорядження від 16.06.2004 № 200 про передачу у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0044 у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 2 га спірні правовідносини регулювалися Земельним кодексом України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України» у наступних редакціях.

Згідно із ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Закону України «Про природно заповідний фонд України» (у редакції, чинній на 08.01.2004) рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду приймається обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.

За ст. 54 Закону України «Про природно заповідний фонд України» (у редакції, чинній на 08.01.2004) зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до статей 51-53 цього закону.

На час виникнення спірних правовідносин зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного фонду, а також їх вилучення здійснювалася відповідно до ст. ст. 19, 20, 122, 149, 150 ЗК України.

Так, зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Щодо земельних ділянок державної або комунальної власності зміна цільового призначення провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Що стосується земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, то така процедура зміни їх цільового призначення здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Статтею 122 Земельного кодексу України установлено, що Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Згідно ст. 150 Земельного кодексу України до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин Кабінет Міністрів України був єдиним розпорядником земель державної власності природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та лише за його погодженням згідно зі ст. 20 Земельного кодексу України можлива зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

При цьому, Законом України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» від 05.02.2004 № 1457-IV та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VI визначено, що при розмежуванні земель державної та комунальної власності до земель комунальної власності передаються усі землі в межах населеного пункту, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності (у державній власності залишаються усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності).

Розташування спірної земельної ділянки, як і самого заказника, за межами населених пунктів підтверджується відомостями Проекту землеустрою щодо організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова» на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, затвердженого рішенням Малотокмачанської сільської ради № 12 від 03.03.2020.

За інформацією Секретаріату Кабінету Міністрів України від 02.02.2021 № 2939/0/2-21 Кабінетом Міністрів України рішення про передачу або вилучення, погодження зміни цільового призначення земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :01:004:0044, яка розташована в межах ботанічного заказника «Балка Бабакова», не приймалось.

Також за відомостями Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 04.02.2021 № 25/7-13/2278-21, наданими за дорученням Секретаріату Кабінету Міністрів України від 02.02.2021 № 2940/0/2-21, до Міндовкілля проекти рішень та відповідна документація з питань вилучення, надання, зміни цільового призначення земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :01:004:0044, яка розташована в межах ботанічного заказника «Балка Бабакова», не надходили.

Окрім того, Запорізька обласна державна адміністрація повідомила, що вона та її структурні підрозділи не зверталися до Кабінету Міністрів України з клопотанням щодо вилучення земельних ділянок ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова» (лист від 15.02.2021 № 00994/08-17).

Разом з цим, слід зазначити, що Верховною Радою України 28.04.2021 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (27.05.2021р. набрав законної сили), яким внесено суттєві зміни до низки законодавчих актів, у тому числі до Земельного кодексу України.

Так, згідно із новою редакцією ч. 8 ст. 122 та ст. 149 Земельного кодексу України з 27.05.2021 Кабінет Міністрів України втратив повноваження щодо розпорядження землями природно-заповідного фонду.

Відповідно до ч. 1, п. «в» ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Згідно з п. п. «а», «ґ» ч. 5 ст. 83 Земельного кодексу України територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі передачі їм земель державної власності; виникнення інших підстав, передбачених законом.

Пунктом 24 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що з дня набрання чинності цієї норми (27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Таким чином, Кабінет Міністрів України до 27.05.2021 був розпорядником земель державної власності природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та лише за його погодженням згідно зі ст. 20 Земельного кодексу України можлива зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

На теперішній час в силу вищевказаних положень ЗК України земельні ділянки природно-заповідного фонду місцевого значення за межами населених пунктів є комунальною власністю відповідних територіальних громад. Зміна їх цільового призначення є можливою лише за погодженням з Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 20 ЗК України).

За ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З наведеного слідує, що ведення особистого селянського господарства та вирощування сільськогосподарської продукції на землях природно заповідного фонду суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворенню та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів, оскільки відповідно до норм ч. 2 ст. 7 Закону України «Про природно заповідний фонд України» на землях природоохоронного та історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Отже, суд констатує, що в силу імперативних приписів закону голова Оріхівської районної державної адміністрації не мав права видавати розпорядження від 16.06.2004 № 200 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки природно-заповідного фонду без зміни її цільового призначення, переведення землі з однієї категорії до іншої.

З огляду на викладене, розпорядження голови Оріхівської районної державної адміністрації від 16.06.2004 № 200 в частині надання земельної ділянки природно заповідного фонду у приватну власність ОСОБА_1 видано усупереч ч. 2 ст. 7, ч. 1 ст. 9, ч. 3 ст. 53, ст. 54 Закону України «Про природно заповідний фонд України», ст. ст. 19, 20, 84, 122, 149, 150 ЗК України (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Надаючи оцінку правомірності та ефективності вибраного прокурором способу захисту, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а за змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти встановлене законом, тому не потребує доказування правового титулу.

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц «зайняття фізичними та юридичними особами земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, не пов`язане із позбавленням власника цих ділянок володіння ними. Вказане стосується і тих випадків, коли право приватної власності на земельні ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення було зареєстровано на підставі неправомірних рішень про передачу таких земель у власність фізичних чи юридичних осіб. Такі рішення не створюють ті юридичні наслідки, на які вони спрямовані. Вимогу про усунення перешкод державі чи відповідній територіальній громаді у користуванні чи розпорядженні такими земельними ділянками можна заявити впродовж усього часу, поки триває відповідне порушення.

Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній справі (пункти 7.28 7.30) дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону № 2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (такий підхід не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункти 51-52)).

Фізичні особи можуть володіти земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, але виключно у разі, якщо вони ними володіли на час створення об`єкта природно-заповідного фонду. При цьому набуття права приватної власності на землі, які вже віднесені до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, положеннями ЗК України, Закону № 2456-XII та інших нормативно-правових актів України заборонено.

За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов.

З урахуванням викладеного, суд не приймає до уваги доводи Відповідачів про необхідність пред`явлення у спірних правовідносинах саме віндикаційного позову та констатує, що прокурором обрано належний та ефективний спосіб захисту шляхом пред`явлення негаторного позову. Позовна давність на ці правовідносини не поширюються, у зв`язку з цим клопотання ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню.

Окрім того, відповідно до пунктів 113-123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21 зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57) та від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40)).

Серед способів захисту порушених прав та інтересів законодавець у пункті 10 частини другої статті 16 ЦК України розрізняє визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади.

Згідно зі статтею 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку. Відповідно до частин другої, третьої цієї ж статті землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до частини першої статті 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Аналіз наведених правових норм підтверджує, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою цивільного права.

У пункті 64 постанови від 30.05.2018 у справі № 923/466/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала такий правовий висновок: «Відновленням становища, яке існувало до порушення, є також визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування. На підставі оскаржуваного рішення селищної ради було здійснено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, отже, вимоги про визнання оспорюваного рішення недійсним як окремий спосіб захисту поновлення порушених прав можуть бути предметом розгляду в господарських судах».

Велика Палата Верховного Суду констатує, що позов з вимогою про визнання незаконним і скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області за встановлених судами конкретних обставин цієї справи відповідає критерію правомірності та ефективності вибраного позивачем способу захисту порушеного права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки та особи її власника. Подібний за змістом висновок Велика Палата Верховного Суду вже формулювала у пункті 82 постанови від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 і підстави для відступу від цього висновку не встановлені.

Обраний прокурором спосіб захисту шляхом оскарження рішення (наказу) уповноваженого органу про передачу земельної ділянки в комунальну власність безпосередньо передбачений у пункті 10 частини другої статті 16 ЦК України та, за встановлених судами конкретних обставин справи, є достатнім і ефективним у спірних правовідносинах, відповідає правовій природі відносин учасників спору.

Окрім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 (пункти 145-149, 157) «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що Рішенням від 17.11.2016 Черкаська міська рада не тільки доручила внести зміни до Договору оренди землі, а й змінила цільове призначення земельних ділянок. У цій справі прокурор як в апеляційній, так і в касаційній скаргах зауважував, що порушення інтересів держави Черкаською міською радою полягає у незаконній зміні категорії земель за цільовим призначенням. Рішення Черкаської міської ради від 17.11.2016 (у частині зміни цільового призначення земельної ділянки) не вичерпало своєї дії шляхом виконання (укладенням відповідного договору тощо). Зазначене рішення наразі є чинним та породжує відповідні правові наслідки. Отже, якщо прокурор вважає, що порушення інтересів держави полягає у незаконній зміні категорії земель за цільовим призначенням, то вимога про визнання незаконним та скасування Рішення Черкаської міської ради від 17.11.2016 (у частині зміни цільового призначення земельної ділянки) є належною та ефективною. Прокурор може звертатися з позовом про визнання незаконним і скасування такого рішення».

Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 зазначено, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, визнання недійсним розпорядження голови Оріхівської районної державної адміністрації від 16.06.2004 № 200 «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га ріллі є ключовим моментом в усуненні юридичної невизначеності статусу земельної ділянки як обмеженої в обороті.

Чинність вказаного рішення, яке не вичерпало свою дію, породжує відповідні правові наслідки у вигляді незаконного цільового призначення спірної земельної ділянки (землі сільськогосподарського призначення замість природно-заповідного фонду), а тому підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Враховуючи, що державний акт на право приватної власності на землю від 20.07.2004 серії ЗП 014381, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 106, що посвідчує право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, як і спірне розпорядження Оріхівської райдержадміністрації, також видано із порушеннями вищевказаних норм земельного та природоохоронного законодавства, тому підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст. 203 ЦК України та ч.1 ст. 215 ЦК України, а право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0044 припиненню

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 незаконно набув у власність земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0044, оскільки вона належить до земель природно-заповідного фонду, а відповідно він не мав правомочностей щодо подальшої передачі її в оренду ТОВ «Мала Токмачка» для цілей, що суперечать її цільовому призначенню оскільки такими правами в силу ст. 317, 319 ЦК України наділений лише законний власник майна

Таким чином, оскільки при укладенні ОСОБА_1 та ТОВ «Мала Токмачка» договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0044 від 01.04.2019 також порушено вищевказані вимоги ЦК України, ЗК України, Законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про природно-заповідний фонд України», є визначені статтями 203, 215 ЦК України правові підстави для визнання такого правочину недійсним.

У цій справі державний акт серії ЗП № 014381 від 20.07.2004 на право власності на земельну ділянку та договір оренди від 01.04.2019 фактично є інструментами, за допомогою яких відповідачі формально законним способом продовжують перешкоджати територіальній громаді реалізувати усі правомочності власника спірної земельної ділянки.

Згідно із відомостями Державного земельного кадастру державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0044 здійснена Відділом у Оріхівському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області 20.07.2004 на підставі «Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», розробником якої є Оріхівський РВВ ЗРФ Центру ДЗК. Земельна ділянка площею 2,0000 га, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення 01.03, вид використання - для ведення особистого селянського господарства. Дана земельна ділянка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 та в оренді ТОВ «Мала Токмачка». Дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 16.05.2019. Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, не зареєстровані.

Статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними.

Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Статтею 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються відомості щодо цільового призначення земельної ділянки (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).

Відповідно до ст. 16 наведеного закону земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Частиною 10 ст. 79-1 ЗК України визначено, що державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Частиною 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га повністю входить у межі ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова», а отже не може відноситися до земель сільськогосподарського призначення та існувати у встановлених межах.

Зокрема, до винесення головою Оріхівської районної державної адміністрації спірного розпорядження вищезазначена земельна ділянка перебувала в державній власності, єдиним розпорядником якої був Кабінет Міністрів України.

Як власник відповідних земель держава володіла усіма правомочностями щодо них правами володіння, користування та розпорядження.

На теперішній час земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га, яка розташована в межах ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова», вважається комунальною власністю.

Разом з тим, встановлення спірній земельній ділянці статусу сільськогосподарських фактично позбавляє територіальну громаду можливості реалізувати правомочність користування цими землями відповідно до їх унікальних якостей та характеристик. Більше того, зазначене цільове призначення згідно з положеннями Земельного кодексу України вже стало підставою для передачі ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки в оренду ТОВ «Мала Токмачка» для здійснення сільськогосподарської діяльності.

Також виходячи із приписів ст. 79-1 Земельного кодексу України та положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» у межах земельної ділянки із кадастровим номерам :01:004:0044 площею 2 га не можуть існувати різні об`єкти речових прав, тобто різні земельні ділянки за категорією, цільовим використанням, межами та площею.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц та від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц, від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц, а також у постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 367/4140/16-ц зроблено висновки, що права володіючого власника на повноцінне розпорядження та/чи користування належним йому майном, порушені протиправним вчиненням третіми особами перешкод у їх реалізації, підлягають захисту шляхом подання негаторного позову.

Разом з тим, відповідні перешкоди можуть полягати не лише у неправомірній державній реєстрації прав власності на земельні ділянки за приватними особами, їх самовільному зайнятті, використанні тощо, а й у встановленні земельним ділянкам цільового і функціонального призначення, яке не відповідає їх справжнім природним якостям та характеристикам, унеможливлює виконання ними функцій, притаманних з огляду на такі характеристики, та позбавляє державу благ, які б вона могла отримати у разі їх належного використання.

У постанові від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що власник земельної ділянки може вимагати усунення не пов`язаних із позбавленням володіння порушень його прав щодо ділянки, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини.

Поняття перешкод у реалізації законним власником прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості її використати, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.

У постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 910/13356/17 суд виклав висновок про те, що способом захисту у негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом.

Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га не може існувати у встановлених межах, її державна реєстрація повинна бути скасована та створено нові об`єкти речових прав з іншими межами та кадастровими номерами.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Статтями 16, 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Також, у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки закривається і відповідна Поземельна книга.

Згідно з вимогами ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Таким чином, суд констатує, що вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га є ефективним способом захисту та підлягає задоволенню.

Враховуючи положення ст. 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України, позовні вимоги про визнання недійсними розпорядження голови Оріхівської районної державної адміністрації, державного акту та договору оренди, зобов`язання повернути земельну ділянку, а також скасування державної реєстрації останньої є елементами єдиного юридичного механізму захисту, спрямованого на досягнення реального результату у вигляді усунення законному власнику усіх перешкод щодо належного користування та розпорядження спірною земельною ділянкою.

Крім того, суд, зважаючи на необхідність дотримання принципу правомірного втручання у право мирного володіння спірною земельною ділянкою, встановив, що суспільний інтерес у цій справі щодо повернення спірної земельної ділянки Малотокмачанській територіальній громаді в особі Малотокмачанської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області спрямований на задоволення соціальних потреб, а саме у відновленні законності становища, яке існувало до порушення права державної/комунальної власності на цю ділянку; у недопущенні зміни цільового призначення земель природно-заповідного фонду та їх використання з іншою метою, ніж визначена у ЗУ «Про природно-заповідний фонд»; у збереженні унікальних об`єктів екосистеми і стабільності навколишнього природного середовища.

Так, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини, критерії сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод такі: 1) чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі; 2) чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті; 3) чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або для контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Землі природно-заповідного фонду, до яких належать і землі заказників, як комунальної, так і державної форми власності, не могли передаватися у приватну власність у силу ст. ст. 83, 84 ЗК України (станом на день виникнення спірних правовідносин).

Відповідні приписи національного законодавства щодо неможливості переходу у приватну власність земельних ділянок, віднесених до природно-заповідного фонду, є доступними, чіткими та передбачуваними.

Отже, стосовно земель природно-заповідного фонду установлено пріоритет права власності Українського народу, державної та комунальної власності над приватною, тобто законно набути право приватної власності на земельні ділянки відповідних характеристик, розміру і територіального розташування із земель державної чи комунальної власності не могла жодна юридична чи фізична особа, у тому числі і Відповідач-2 ОСОБА_1 .

Однак він набув таке право власності у спосіб, який, за формальними ознаками, має вигляд законного, оскільки юридичне оформлення права власності відповідача на землю стало можливим у результаті прийняття органом державної влади незаконного рішення, не будучи уповноваженим на такі дії законом, про передачу земельної ділянки у приватну власність та вчинення щодо неї правочину за договором оренди.

Проте у цьому випадку суд погоджується з доводами прокурора, що Запорізька область розташована в степовій зоні з переважно одноманітним ландшафтом. Але через відмінності тектонічної будови, рельєфу, клімату й особливості ґрунтів, видового складу рослин і тварин, створюються окремі ділянки, не схожі за своїм загальним виглядом.

Саме через такі особливості розпорядженням Представника Президента України в Запорізькій області від 02.10.1992 № 321 створено ботанічний заказник місцевого значення «Балка Бабакова» площею 99,4 га.

У додатку 5 до вказаного розпорядження наявна характеристика цього об`єкту природно-заповідного фонду територія заказника представляє собою залишки типчаково-ковилового степу, де зростають види, що занесені до Червоної книги України: тюльпан дібровний, ковила Лессінга. Фауну представляють польовий коник, польовий жайворонок, сіра куріпка.

У Положеннях про заказник також зазначено, що його організовано для забезпечення та охорони характерних для півдня України степових природних ділянок та штучно створених лісових насаджень з усіх їх біорізноманіттям, де зустрічаються деякі види рослин та тварин, занесені до Червоної книги України.

Спірна земельна ділянка на час її набуття відповідачем була віддалена від будь-яких об`єктів інфраструктури та забудови, виділялась поміж земель нерозораністю та іншою рослинністю, розташовувалась у безпосередній близькості від видозміненого природою ландшафту та лісових насаджень.

Для кожного жителя ОСОБА_2 , степової зони України такі земельні ділянки є рідкісним «оазисом» через свою унікальність та характерну відмінність від засіяних пшеницею, соняхом або іншими зерновими культурами земель.

Тобто ОСОБА_1 у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих характерних для земель природно-заповідного фондів ознак (віддаленість від забудови, нерозореність, наявність незайманої рослинності, безпосередня близькість до видозміненого природою ландшафту та лісових насаджень) спірної земельної ділянки знав або, проявивши розумну обачність, повинен був знати про те, що ця ділянка вибула з володіння держави з порушенням вимог закону. Придбання такої ділянки усупереч зазначеним обставинам ставить під обґрунтований сумнів його добросовісність під час набуття її у власність.

Це узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 16.12.2015 у справі № 6-2510цс15, постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 357/9328/15-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц.

Повернення державі земельної ділянки природно-заповідного фонду, незаконно переданої у приватну власність органом виконавчої влади для ведення особистого селянського господарства, має легітимну мету збереження екосистеми України, захисту довкілля і реалізації екологічних прав громадян, а також контролю за використанням і розпорядженням майном відповідно до загальних інтересів, які полягають у тому, щоб таке використання та розпорядження відбувалося згідно з вимогами законодавства.

Захист і охорона, які забезпечує держава в особі відповідних органів ботанічному заказнику «Балка Бабакова», у тому числі і шляхом звернення із позовом про повернення земельної ділянки, відповідають легітимній меті і спрямовані на захист громадських інтересів, які полягають у збереженні унікального об`єкта екосистеми, сприянні стабільності навколишнього природного середовища, наданні населенню доступу до виняткового за красою та різноманітністю природного комплексу.

Велика Палата Верховного Суду раніше вже звертала увагу на те, що у спорах стосовно земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави (зокрема земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, не погіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункти «а» і «б» частини першої статті 91, пункти «а» і «б» частини першої статті 96 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (ст. 14 Конституції України) (див. mutatis mutandis постанови від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункт 127), від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц (пункт 90), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункт 148), від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (пункт 53), від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (пункт 117), від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 (пункт 9.75)).

Застосування саме такого юридичного механізму поновлення порушеного права не призведе до непропорційного втручання у права ОСОБА_1 , оскільки у цьому випадку питання захисту навколишнього природного середовища, охорони довкілля, створення належних умов для реалізації екологічних прав громадян і забезпечення населенню доступу до об`єктів природно-заповідного фонду, враховуючи їх загальносуспільне значення, превалюють над індивідуальними правами окремих громадян та юридичних осіб.

На оцінку критерію пропорційності втручання звернуто Європейський судом з прав людини у рішенні у справі «Гамер проти Бельгії». Так, суд зазначив, що заявник побудував заміський будинок у лісовій зоні, де згідно з національним законодавством будівництво не дозволялося і порядку легалізації такого будівництва закон не визначав. Окрім як шляхом приведення місця забудови до його первинного стану шляхом знесення, ніякий інший спосіб захисту не міг вважатися належним з огляду на беззаперечне втручання у цілісність лісової зони, у якій не дозволялася жодна забудова. За таких обставин Європейський суд з прав людини, врахувавши те, що втручання у право мирного володіння майном відбулося згідно із законом і переслідувало легітимну мету контролю за використанням земельної ділянки відповідно до загальних інтересів, визнав таке втручання пропорційним.

Подібні за змістом висновки викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Депаль проти Франції», «Бросее-Трибуле та інші проти Франції», у яких суд вказав, що в питаннях забудови берегів міркування захисту громадських інтересів і охорони навколишнього середовища є підставою для позбавлення права приватної власності. Тобто рішення влади спрямовані якраз на захист прав людини, а саме прав людей на вільний доступ до берега, які конфліктують з правом власності заявника.

У рішенні у справі «Депаль проти Франції» Європейський суд з прав людини наголосив, що «збереження прибережної зони, пляжів, «місць, відкритих для всіх», є прикладом місць, які вимагають особливого порядку облаштування. У зв`язку з цим втручання держави у здійснення заявником своїх прав мало законну мету загального інтересу: заохотити вільний доступ до берегової смуги, необхідність якого встановлена з усією очевидністю. Тому суд дійшов висновку, що покладений на заявника тягар не був особливим і надмірним, а розрив рівноваги між інтересами суспільства і заявника не мав місця.

Контроль за використанням земельних ділянок на території об`єкта природно-заповідного фонду згідно з її цільовим призначенням є важливим для суспільства загалом і для Малотокмачанської територіальної громади зокрема.

Особливо на теперішній час, коли внаслідок бойових дій, у т. ч. на території Запорізької області, земельні ресурси, рослинний та тваринних світ зазнають непоправної шкоди. Саме для відновлення та відродження таких екосистем слугують території природно-заповідного фонду.

Враховуючи, зокрема, поведінку як органу виконавчої влади, який прийняв протиправне рішення, так і поведінку відповідачів ОСОБА_1 , та ТОВ «Мала Токмачка» щодо отримання у власність та подальшу оренду земельної ділянки на території об`єкта природно-заповідного фонду для здійснення сільськогосподарської діяльності, і загальний інтерес у контролі за використанням цієї ділянки для гарантування безпечності довкілля, не погіршення екологічної ситуації, забезпечення правомірного, раціонального й ефективного користування земельними ділянками у межах ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова», то публічний інтерес безумовно переважає приватний інтерес (збереження права власності цієї ділянки, отриманої з метою, що суперечить закону).

Враховуючи викладене, в цій справі відсутнє непропорційне втручання у право мирного володіння майном.

Щодо представництва прокуратурою інтересів держави, то суд враховує, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з положеннями ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», яка визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц зазначила, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Верховний Суд в ухвалі від 19.07.2018 (справа № 822/1169/17) визначив два виключних випадки, коли прокурор може представляти інтереси держави, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (п. п. 38, 39, 43 постанови), бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Прокурор на захист інтересів держави звернувся до суду 21.04.2021 в інтересах Кабінету Міністрів України, враховуючи редакції чинних на той час положень ст. ст. 122, 149, 150 ЗК України, відповідно до яких уповноваженим органом на захист інтересів держави був Кабінет Міністрів України як єдиний розпорядник земельних ділянок державної власності природоохоронного призначення.

Судом з`ясовано, що з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді в особі Кабінету Міністрів України Запорізькою обласною прокуратурою 26.01.2021 за № 15/3-32вих-21 до зазначеного органу скеровано лист, в якому викладено виявлені порушення вимог природоохоронного законодавства щодо незаконності відведення земельної ділянки природно-заповідного фонду та запитано про вжиті Кабінетом Міністрів України заходи реагування до усунення цих порушень і повернення відповідної землі у розпорядження держави.

Секретаріатом Кабінету Міністрів України листами від 02.02.2021 за № 2939/0/2-21 та за № 2940/0/2-21 повідомлено прокуратуру про те, що рішення про передачу або вилучення, погоджень зміни цільового призначення спірної земельної ділянки не приймались. При цьому Секретаріат Кабінету Міністрів України взагалі не зазначив про вжиті заходи до захисту державних інтересів, причини їх невжиття, а також не повідомив чи планується вжиття таких заходів та яких саме. Одночасно вищевказаний лист обласної прокуратури скеровано до Міністерства юстиції України, Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, а також Запорізької обласної державної адміністрації для розгляду у межах компетенції.

Згідно з листом Запорізької обласної державної адміністрації від 15.02.2021 № 00994/08-17 остання не зверталась до Кабінету Міністрів України з клопотанням щодо вилучення спірної земельної ділянки заказника « ОСОБА_3 ». Також повідомлено, що облдержадміністрація до суду з позовом про визнання незаконним розпорядження голови Оріхівської районної державної адміністрації від 16.06.2004 № 200 також не зверталась.

Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України листом від 04.02.2021 № 25/7-13/2278-21 повідомило, що матеріали, пов`язані з вилученням та наданням у користування із зміною цільового призначення спірної земельної ділянки до Міндовкілля не надходили.

За інформацією Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 16.02.2021 № 5-28-0.191-1679/2-21 перевірки дотримання законодавства під час набуття прав на спірну земельну ділянку не проводилися, заходи претензійно-позовної роботи не вживались.

При цьому Міністерство юстиції України, яке згідно зі ст. 37 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» є єдиним органом, уповноваженим на представництво інтересів КМУ в судах, листом від 26.02.2021 № 8678/1318-4-21/9.1.2 повідомило, що ефективне відновлення порушених інтересів держави, у даному випадку, можливе шляхом звернення органами прокуратури до суду в інтересах Кабінету Міністрів України.

Таким чином, Кабінет Міністрів України обізнаний про необхідність захисту інтересів держави та мав відповідні повноваження для їх захисту, проте таких заходів не вжив та не планує вживати, що відповідно до вимог ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі зазначеного уповноваженого органу державної влади.

Так, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор в даних правовідносинах із дотриманням належної процедури, реалізуючи представницькі повноваження, виконує субсидіарну роль та замінює в судовому провадженні суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту.

Аналогічна позиція з приводу субсидіарної ролі прокурора в захисті інтересів держави в суді дотримується і Верховний Суд, який висловив її у низці постанов у справах за позовами прокурорів, зокрема у постановах від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, від 15.10.2019 у справі № 904/2820/18, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Таким чином, Кабінет Міністрів України, як компетентний орган, навіть після отримання повідомлення обласної прокуратури від 26.01.2021 за № 15/3-32вих-21, ані самостійно, ані інші державні органи за його дорученням не звернулися до суду з позовом в інтересах держави, що є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, кваліфікується як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Надаючи оцінку розумності строку, судом враховано, що у даному випадку інтереси держави потребували невідкладного захисту, оскільки спірна земельна ділянка природно заповідного фонду ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова» на момент пред`явлення позову вже майже 17 років перебувала у власності ОСОБА_1 . Окрім того, з 2019 року спірна земельна ділянка перебуває в оренді ТОВ «Мала Токмачка» з метою використання для вирощування сільськогосподарської продукції

Таким чином, враховуючи зобов`язання держави зі збереження об`єктів природно заповідного фонду, питання повернення з приватної власності та використання ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова», частина території якого передано у приватну власність ОСОБА_1 та останнім надано в сільськогосподарське використання ТОВ «Мала Токмачка», суд прийшов до висновку, що в даному випадку вжиття прокуратурою заходів представницького характеру в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України є правомірним. Суд зауважує, що подальші законодавчі зміни у сфері земельних відносин щодо розмежування державної та комунальної власності, які набрали законної сили 21.05.2021, а також створення 08.10.2024 відповідно до Указу Президента України від 23.04.2024 № 239/2024 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Запорізькій області» Малотокмачанської сільської військової адміністрації Пологівського району, внаслідок чого під час розгляду справи відповідно до ст. 55 ЦПК України було здійснено процесуальне правонаступництво позивача Кабінету Міністрів України спочатку на Малотокмачанську сільську раду Пологівського району Запорізької області, а в подальшому на Малотокмачанську сільську військову адміністрацію Пологівського району Запорізької області, не впливаються на дотримання прокурором процедури встановлення підстав для представництва. Оскільки прокурором вживались вказані заходи представницького характеру відповідно до чинного на час звернення до суду законодавства.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Органом прокуратури при подачі позову, з урахуванням заяви про забезпечення позову та про доповнення позовних вимог, сплачений судовий збір у розмірі 12 899 грн.

Оскільки позов задоволений, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідачів вказані судові витрати в рівних частках, а саме по 4 299,66 грн. з кожного.

Керуючись ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Малотокмачанської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області задовольнити повністю.

Усунути перешкоди власнику Малотокмачанській сільській військовій адміністрації Пологівського району Запорізької області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером :01:004:0044 шляхом визнання недійсним розпорядження голови Оріхівської районної державної адміністрації від 16.06.2004 № 200 «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га ріллі.

Усунути перешкоди власнику Малотокмачанській сільській військовій адміністрації Пологівського району Запорізької області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером :01:004:0044 шляхом визнання недійсним державного акту серії ЗП № 014381 від 20.07.2004 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га, виданого ОСОБА_1 , припинивши право власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на земельну ділянку із кадастровим номером :01:004:0044 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239).

Усунути перешкоди власнику Малотокмачанській сільській військовій адміністрації Пологівського району Запорізької області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером :01:004:0044 шляхом визнання недійсним договору оренди від 01.04.2019 земельної ділянки із кадастровим номером :01:004:0044, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Мала Токмачка», припинивши право оренди товариству з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка» () земельної ділянки із кадастровим номером :01:004:0044 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239).

Усунути перешкоди власнику Малотокмачанській сільській військовій адміністрації Пологівського району Запорізької області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га шляхом її повернення на користь територіальної громади в особі Малотокмачанської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області з незаконного володіння ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та з незаконного користування товариства з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка» ().

Усунути перешкоди власнику Малотокмачанській сільській військовій адміністрації Пологівського району Запорізької області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га шляхом визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0044 площею 2 га, яка розташована на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

Стягнути із Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області (вул. Єдності, 32, м. Пологи, Пологівський район, Запорізька область, 70600, місце тимчасового перебування - вул. Незалежної України, 57а, м. Запоріжжя, 69035, ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Оріхівським РВ ГУ МВС України в Запорізькій області 21.06.2002, місце реєстрації АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), товариства з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка» (вул. Миру, 294, с. Мала Токмачка, Оріхівський район, Запорізька область, 70550, ) на користь Запорізької обласної прокуратури (, адреса: вул. Дмитра Апухтіна, 29а, м. Запоріжжя, 69005, розрахунковий рахунок: UA0000271, відкритий в державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, , код класифікації видатків бюджету - 2800) кошти, витрачені у 2021 та 2023 роках на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі по 4299,66 (чотири тисячі двісті дев`яносто дев`ять) гривень 66 копійок з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Звєздова Н.С.