ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 жовтня 2025 року

м. Харків

справа № 638/9607/24

провадження № 22-ц/818/3061/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Шнайдер Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Харківського квартирно-експлуатаційного управління до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд, прибудинкових територій та комунальних послуг, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Мизиненко Ірини Олександрівни на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 березня 2025 року, постановлене під головуванням судді Рибальченко Л.М.,-

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року Харківське квартирно-експлуатаційне управління звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому з урахуванням уточнень просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та за комунальні послуги за період з листопада 2016 року по лютий 2024 року у розмірі 125866,65 грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 березня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за користь Харківського квартирно-експлуатаційного управління заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та за комунальні послуги за період з 24 лютого 2019 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 121612 грн. 41 коп. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Харківського квартирно - експлуатаційного управління судовий збір у розмірі 2925 грн. 65 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Мизиненко Ірина Олександрівнапросить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, оскільки воно ухвалене при неповному з`ясуванні обставин справи. Суд першої інстанції визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які не були доведені в суді. Також зазначає, що відповідачі не проживають за вказаною адресою з серпня 2019 року про що позивачу було відомо. Крім того з початком повномасштабного вторгнення військ Російської Федерації, відповідачі виїхали за межі України, що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України та довідкою переселенця, а отже відповідачі не отримували жодних послуг, на які посилається позивач у позовній заяві. Позивачем не доведено жодних доказів, які підтверджують надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території. З наданого розрахунку заборгованості не вбачаються підстави нарахування зазначених сум та їх розмір.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Внаслідок невиконання відповідачами обов`язку по оплаті послуг з теплопостачання, у відповідачів перед позивачем за період з 24.02.2019 року по 31.12.2023 року утворилась заборгованість за надані послуги у розмірі 121612,41 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно з актом прийняття передачі основних засобів від 29 грудня 2006 року, гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 був переданий від Харківського університету повітряних сил ім. І. Кожедуба на баланс квартирно - експлуатаційного відділу м. Харків, де і обліковується на сьогоднішній день.

Відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

За вказаною адресою надаються наступні комунальні послуги: послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, централізоване опалення, централізоване водопостачання та водовідведення, вивіз ТБВ, електропостачання, газопостачання.

Згідно із розрахунком заборгованості по особовому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , заборгованість за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій та комунальні послуги за період з листопада 2016 року по лютий 2024 року складає 125866,65 грн.

Як на підставу позовних вимог позивач посилався на те, що у відповідності з Директивою Голов КЕУ № 303/18/2050 від 09.12.2005 р. згідно акту прийняття-передачі основних засобів від 29 грудня 2006 року від Харківського університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків на баланс та обслуговування було передано гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Мешканці даного гуртожитку забезпечені наступними видами комунальних послуг: послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, централізоване опалення, централізоване водопостачання та водовідведення, вивіз ТБВ, газопостачання та електропостачання. Відповідач: ОСОБА_1 з 07 лютого 2007 року проживае з дружиною ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 у кімнаті № 1, 2 квартири АДРЕСА_3 . Згідно розрахунку по особовому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 сума заборгованості відповідача за послуги з утримання споруд та прибудинкових територій та комунальні послуги за період з листопада 2016 року по лютий 2024 року складає 125 866,65 грн. Несвоєчасне погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги не дає можливості Харківському квартирно-експлуатаційному управлінню своєчасно розраховуватися з працівниками, які забезпечують експлуатаційні потреби та послуги з благоустрою (послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а також розраховуватися з підрядними організаціями за надані енергоносії та комунальні послуги

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем.

Згідно п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд.

Згідно з частиною першоюстатті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1)комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2)послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3)послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4)послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з Положенням про організацію квартирно - експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженогоНаказом Міністерства оборони України від 03 липня 2013 року № 448, організація квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗС України (далі - квартирно-експлуатаційне забезпечення) - це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном. Пунктом 1.3 вказаного Положення визначено основні завдання квартирно-експлуатаційного забезпечення. Одним із основни завдань квартирно-експлуатаційного забезпечення є забезпечення військових частин комунальними послугами та енергоносіями. Квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗС України, до яких відносяться квартирно-експлуатаційні відділи (квартирно-експлуатаційні частини).

Заборгованість за житлово-комунальні послугице цивільно-правове зобов`язання споживача перед комунальним підприємством, несплата споживачем вартості житлово-комунальних послуг порушує право виконавця виробника цих послуг на отримання плати за надані послуги у встановлений законодавством строк.

Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Зокрема, предметом регулювання цьогоЗаконує відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно статті 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).

Перелік житлово-комунальних послуг визначений статтею 5 цього ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема житлові послуги - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Індивідуальний споживач, зокрема, зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (частина друга статті 7 Закону).

Схожі за змістом норми містились і у ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 24.06.2004 року з подальшими змінами), який втратив чинність 01.05.2019, на підставіЗУ «Про житлово-комунальні послуги»2189-VIII в редакції від 02.04.2020, який чинний на даний час.

Відповідно достатті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтею 68 ЖК України передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Тобто, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги, зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, згідно ізЗаконом України «Про житлово-комунальні послуги».

Таким чином, споживачі зобов`язані оплачувати житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому відсутність договору про надання житлово - комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, що відповідає правому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №216/5756/15-ц.

Харківське квартирно-експлуатаційне управління (надалі за текстом Харківське КЕУ) є державною установою та входить до складу Збройних Сил України, яка створена з метою організації та виконання завдань з інженерно- інфраструктурного (квартирно-експлуатаційного) забезпечення військових частин, закладів, установ та організацій Міністерства оборони України та Збройних Сил України дислокованих у гарнізонах: Харківської, Сумської та Полтавської областей у мирний час та на особливий період.

Основним завданнями Харківського КЕУ є: утримання та організація експлуатації фондів військових містечок, які перебувають у користуванні військових частин та забезпечення військових частин комунальними послугами та енергоносіями, проведення поточного та капітального ремонтів казармено-житлового фонду, комунальних споруд та інженерних мереж, підготовка їх до зимового періоду.

Основними функціями Харківського КЕУ є: утримання та організація експлуатації фондів військових містечок, які перебувають в користуванні військових частин та забезпечення військових частин комунальними послугами та енергоносіями, організація експлуатації казармено-житлового фонду Збройних Сил України у межах визначеної зони відповідальності, забезпечення ефективного використання фінансових ресурсів для утримання і експлуатації казармено- житлового фонду, утримання та експлуатація фондів військових містечок, які перебувають у користуванні військових частин та фінансування комунальних послуг та енергоносіїв, виконання заходів щодо забезпечення житлом військовослужбовців осіб звільнених з військової служби в запас або відставку та членів їх сімей.

Квартирно - експлуатаційний відділ м. Харків відповідно до своїх завдань та повноважень здійснює технічну експлуатацію та обслуговування цих будинків та щомісячно нараховує мешканцям зазначених будинків - військовослужбовцям та членам їх сімей - плату за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та плату за комунальні послуги, які були спожиті ними впродовж місяця.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

При цьому правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено обов`язок з оплати вартості отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно з актом прийняття передачі основних засобів від 29 грудня 2006 року, гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 був переданий від Харківського університету повітряних сил ім. І. Кожедуба на баланс квартирно - експлуатаційного відділу м. Харків, де і обліковується на сьогоднішній день.

Відповідачі зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_2 , проте не виконували свої обов`язки з оплати за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та за комунальні послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за надані послуги.

Згідно із розрахунком заборгованості по особовому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , заборгованість за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій та комунальні послуги за період з листопада 2016 року по лютий 2024 року складає 125866,65 грн.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги за період з 24.02.2019 року по 31.12.2023 року є обґрунтованим.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову за інший період не оскаржувалось і судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Відповідач в суді першої інстанції просив про застосування наслідків пропуску строків позовної давності.

Відповідно до ч. 1ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Харківське квартирно-експлуатаційне управління звернулося до суду 27.05.2024 року з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за період з листопада 2016 року по лютий 2024 року у розмірі 125866,65 грн.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року втратив чинність 01.07.2023 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Наслідком цього стало незаконне задоволення позовних вимог.

Разом з тим Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в якому пунктом 19 визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості за період з 24.02.2019 року відповідає вимогам закону, оскільки строк позовної давності за зазначений період продовжений Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану», який вже був чинним на момент скасування Закону України 540-IX від 30 березня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Задовольняючі частково позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовано застосовував подовження строку позовної давності.

Тому розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідачів визначено судом правильно.

Доводи апелянта про безпідставність нарахування плати за послуги через те, що відповідачі в квартирі не проживали у зазначений період, не спростовують висновки суду. Відповідачі зареєстровані у зазначеній квартирі, мають право на користування даним житловим приміщенням, є учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг, відсутність їх у певний час за місцем реєстрації у вказаній квартирі, не звільняє їх від обов`язку оплачувати житло-комунальні послуги. Крім того, відповідачі з приводу відсутності такої послуги до позивача не звертались, факт отримання вказаних послуг не спростовано, за спожиті послуги нарахована плата, однак відповідачами оплата за такі послуги не здійснювалась.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.20 Закону №1875-IV від 24.06.2004 року, споживач мав право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 7 Закону № 2189-VIII від 09.11.2017 року, споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Дані, що відповідачі звертались до позивача з приводу їх тимчасової відсутності у квартирі, матеріали справи не містять, тому підстав для здійснення перерахунку заборгованості за вказаний період з урахуванням фактично відсутніх мешканців квартири, відсутні.

Також колегія суддів звертає увагу, що між сторонами вже виникали спори, у зв`язку з несплатою відповідачами житлово-комунальних послуг та постановою Харківського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року з відповідачів на користь Харківського квартирно-експлуатаційного управління було стягнуто заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 53750 грн. 76 коп. за попередній період.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мизиненко Ірини Олександрівни - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 березня 2025 року в частині задоволення позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 09.10.2025 року.