Провадження № 2-з/522/538/25
УХВАЛА

14 жовтня 2025 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Чорнуха Юлія Вікторівна, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у якій позивач просить стягнути з відповідача 274670,00 доларів США, 15428,00 євро, 143240,00 гривень, сплачений судовий збір у сумі 15140,00 гривень та судові витрати.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.09.2025 відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, цивільну справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 29.10.2025

26.09.2025 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, які на праві власності належать ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- на земельну ділянку, кадастровий номер :01:003:0005, площею 0,06 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 27;

- на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 99,0 кв. м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 100;

- на частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 71,6 кв. м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 100;

- на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 68,2 кв.м. , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 100;

- на 1/3 частки квартири ,яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 45,1 кв. м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01.

Заява обґрунтована тим, що між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за розписками, а саме від ОСОБА_1 ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_3 були отримані в якості позики грошові кошти в розмірі 51000,00 доларів США, 3000,00 євро та 28000,00 гривень, а відсотки за користування зазначеними грошовими коштами складають 2223670,00 доларів США, 12428,00 євро, 115240,00 гривень. ОСОБА_1 має підстави вважати, що ОСОБА_2 , не бажаючи повернути борг, до розгляду цивільної справи по суті та прийняття рішення у справі може розпорядитися нерухомим майном та відчужити його на користь третіх осіб, що ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали позовної заяви у межах вирішення зазначеної заяви, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст. 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.12.2020 за № 756/2609/20 (провадження № 61-11479св20), метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно з п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспектіст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 51-52 рішення «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейский суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі Войтенка ( 980_223 ), п. 53).»

Отже, право на суд включає не тільки можливість особи звернутись до суду за захистом своїх прав, а й можливість у подальшому отримати виконання рішення суду, ухваленого на її користь.

Відповідно до п. 4 Постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже зазначене питання є предметом дослідження суду під час розгляду спору по суті.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/ іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №910/4669/21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що "Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач має майнові вимоги до ОСОБА_2 . Питання щодо обгрунтованості зазначених вимог буде досліджуватись під час розгляду справи. При цьому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд враховує, що у матеріалах справи наявна копія однієї розписки, згідно якої за твердженням позивача ОСОБА_2 спільно з іншою особою отримала грошові кошти у борг у розмірі 49000 доларів США. Тому, з урахуванням вимог співмірності, суд вважає за можливе частково задовольнити заяву про забезпечення позову, наклавши арешт на майно в межах суми, зазначеної у вказаній розписці.

Позивач не надав суду доказів, з яких можливо визначити вартість об`єктів нерухомого майна, щодо яких він просить застосувати заходи забезпечення позову. Суд не приймає доводи заявника щодо середньої вартості 1кв.м. нерухомості у м. Одесі, яка на думку заявника становить 20000,00 гривень, оскільки такі доводи не підтверджені доказами та є припущеннями позивача.

Враховуючи наведене, наявність можливості у позивача розпорядитися належними об`єктами нерухомого майна, що може ускладнити або зробити неможливим виконання цього рішення у справі, суд вважає, що сіпвмірним заходом забзпечення позову є накладення арешту на 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 1/2 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 71,6 кв. м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 100, до вирішення справи по суті є співмірними, оскільки вжиття таких заходів забезпечення позову не обмежить права володіння і користування майном, а лише тимчасово обмежить права щодо розпорядження ним, в той час як вжиття такого заходу забезпечить можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі задоволення позову. Накладення арешту на всі об`єкти нерухомого майна, зазначені у заяві про забезпечення позову, суд вважає неспівмірним та непропорційним втручанням у право власності.

Суд не встановив обставин, за яких є обов`язковим застосування зустрічного забезпечення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 149, 150, 151, 153, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 частки квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 71,6 кв. м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 100 - до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 522/18971/25.

У задоволенні іншої частини заяви про забезпечення позову - відмовити.

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам для негайного виконання, яких стосуються заходи забезпечення позову, і відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.

Суддя Юлія ЧОРНУХА