Справа № 490/3294/25
н/п 2/490/2676/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Шведюк Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за користування грошовими коштами, -

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 16 804 грн 91 коп., яка складається з 12 896, 54 грн інфляційних витрат та 3 908, 37 грн 3% річних за користування грошовими коштами.

Позов обґрунтовує тим, що 19.11.2007 року між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Э_012/41_07 у сумі 30 000,00 гривень зі сплатою 24 % річних.

23.03.2009 року на підставі рішення Загальних зборів Акціонерів Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (Протокол № 47) був затверджений передавальний акт (передаточний баланс), у відповідності до якого до ПАТ «Фідобанк», який був правонаступником Акціонерного банку «Приват-Ексел», внаслідок чого ПАТ «Фідобанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного банку «Факторіал-Банк».

У зв`язку із невиконанням основного зобов`язання АБ «Факторіал-Банк» звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

17.04.2013 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у цивільній справі №490/1362/13-ц позовні вимоги ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №Э_012/41_07 від 19.11.2007 року в розмірі 26 595,00 грн. ОСОБА_1 дане рішення було оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області та ухвалою від 10.01.2014 р. рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.04.2013 р. залишено в силі.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань у ТОВ ФК «Дніпрофінанс груп», виникло право вимагати від відповідача сплати інфляційних втрат та 3% річних за користування грошовими коштами.

Позивач також зазначає, що в частині вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за період з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року, тому дотримується строків давності, які продовжувались відповідно до Закону №540-IX до 30.06.2023 року, а в подальшому були зупинені га строк дії в Україні воєнного стану.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань з повернення кредитних коштів та наявність невиконаного рішення про стягнення заборгованості, зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2025 року головуючим у справі визначено суддю Шолох Л.М.

05.05.2025 р. ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва відкрито провадження у справі призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки на зареєстроване місце проживання, причини неявки суду не повідомив. Відзив, заперечення, заяв та клопотань не надав.

Відповідачу за адресою зареєстрованого місця проживання направлялась копія позовної заяви з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі. Вказане поштове відправлення повернулось на адресу суду 18.06.2025 року з відміткою «повертається, за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п.п. 91, 99, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України №270 від 05.03.2009 року інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка.

Рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

У разі, коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу.

Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові №922/1714/18 від 17.04.2019 року, яка, з точки зору ч. 4ст. 263 ЦПК України має враховуватися судом, неотримання судових повісток особою, які направлялися за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання є свідомими, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання процесуальними правами, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 19.11.2007 року між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Э_012/41_07 у сумі 30 000,00 гривень зі сплатою 24 % річних.

У зв`язку із невиконанням основного зобов`язання АБ «Факторіал-Банк» звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

17.04.2013 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у цивільній справі №490/1362/13-ц позовні вимоги ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №Э_012/41_07 від 19.11.2007 року в розмірі 26 595,00 грн. ОСОБА_1 дане рішення було оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області та ухвалою від 10.01.2014 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.04.2013 року залишено в силі.

23.03.2009 року на підставі рішення Загальних зборів Акціонерів Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (Протокол№ 47) був затверджений передавальний акт ( передаточний баланс), у відповідності до якого до ПАТ «Фідобанк», який був правонаступником Акціонерного банку «Приват-Ексел», внаслідок чого ПАТ «Фідобанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного банку «Факторіал-Банк».

03 лютого 2021 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» (попередній кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (новий кредитор) укладено договір №GLIN019277_204/1 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Толочко Я.М та зареєстрований в реєстрі за № 27 за змістом п. 1 якого банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників.

За змістом Додатку № 1 до Договору №GLIN019277_204/1 про відступлення прав вимоги від 03.02.2021 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого і до ОСОБА_1 за Кредитним договором №Э_012/41_07 від 19.11.2007 року.

Станом на день подання позову зобов`язання є невиконаним.

Дані обставини і стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Відповідно до наданого розрахунку вимог позивача у зв`язку з неповерненням відповідачем кредитної заборгованості за кредитним договором №Э_012/41_07 від 19.11.2007 року утворилась заборгованість, у розмірі 16 804,91 грн., яка складається з: інфляційного збільшення 12 896,54 грн., 3% річних 3908,37 грн, які нараховані за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням судом рішення про стягнення боргу у 2013 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу.

В позовній заяві позивачем викладено вимогу про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних від загальної суми заборгованості за позикою, що обчислені за період прострочення з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року.

Разом з тим, загальновідомим є та обставина, що з 24.02.2022 і по теперішній час на території України діє режим воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX.

Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було доповнено розділ «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК пунктом 18 наступного змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тлумачення змісту пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України свідчить, що законодавець передбачив особливості регулювання наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Такі особливості виявляються: 1) в період існування особливих правових наслідків дія воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) у договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. До них належать договір позики, кредитний договір, у тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Вони полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення. Якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) грошових зобов`язань за такими договорами, то вони підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідно до цивільного законодавства та усталеної практики Верховного Суду індекс інфляції це не частина суми боргу, а компенсаційна складова, яка є додатковою виплатою до основної суми боргу. Тому пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України законодавець передбачив звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, зокрема, і від стягнення інфляційних втрат на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

В даному випадку суд бере до уваги, що грошове зобов`язання відповідача перед позивачем ґрунтується на договорі позики, а відтак положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК є застосовними до спірних правовідносин, незважаючи на те, що наразі позовні вимоги ґрунтуються на простроченні виконання рішення суду від 17.04.2013 року у справі №490/1362/13-ц. Такий висновок ґрунтується на тому, що рішення суду не змінює підстав виникнення зобов`язання, а лише підтверджує його дійсність та надає можливість вимагати виконання відповідного грошового зобов`язання в примусовому порядку.

Таким чином позивач має право вимагати сплати штрафних санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, за період прострочення відповідачем сплати суми заборгованості - до 23.02.2022 включно.

Зазначений висновок узгоджується із способом тлумачення та застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК та п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК, викладеним у постановах Верховного Суду від 18.10.2023 у справі №706/68/23, від 25.09.2024 у справі №206/2984/23.

Отже, враховуючи, що предметом позовних вимог є стягнення трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань за період часу, що не охоплюється строком дії режиму воєнного стану, то покладання на відповідача обов`язку зі сплати позивачу нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, не суперечить діючому тимчасовому правовому регулюванню цивільних правовідносин та засадам справедливості і розумності, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача таких нарахувань підлягають задоволенню.

За такого з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованості за кредитним договором №Э_012/41_07 від 19.11.2007 року у розмірі 16 804,91 грн, яка складається з: інфляційного збільшення 12 896,54 грн та 3% річних 3 908,37 грн, які нараховані за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року.

За змістом ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн також підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 79, 81, 141, 259-265, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за користування грошовими коштами задовольнити повністю.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» суму заборгованостіза кредитним договором №Э_012/41_07 від 19.11.2007 року у розмірі 16 804,91 грн., яка складається з: інфляційних витрат 12 896,54 грн; 3% річних 3908,37 грн, які нараховані за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Миколаївського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Інформація про сторони:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», 65048, м. Одеса, вул.. Пушкінська, буд. 36, офіс 308, 65048;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Л.М. Шолох