ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 243/3619/24

провадження № 61-4177св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2024 року у складі судді Проніна С. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 року у складі колегії суддів Зубакової В. П., Бондар Я. М., Остапенко В. О.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заявлених вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Позовна заява мотивована тим, що позивачка ОСОБА_1 є матір'юОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 о 10 год 30 хв внаслідок ракетного обстрілу ІНФОРМАЦІЯ_2 загинула її дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка працювала медичною сестрою комісії з медогляду допризовників та призовників. Дочка померла в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_4 , внаслідок поліорганної недостатності, ушкодження внаслідок військових дій. В результаті було складено акт за формою Н-1/П спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався на виробництві.

Вказала, що з моменту народження дочки вони проживали разом за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

04 листопада 2020 року позивачка розлучилася з чоловіком та змінила місце фактичного проживання і разом з дочкою стали проживати за адресою: АДРЕСА_2 . За цією адресою вони проживали з квітня 2021 року та вели спільне господарство. Дочка ОСОБА_2 ніколи не була заміжня та в неї не було дітей. Зазначала, що вони обидві працювали, разом купували продукти харчування та одяг, побутову техніку. За комунальні послуги сплачувала дочка ОСОБА_2 через банківський додаток Приват 24.

Встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю з дочкою необхідно їй для призначення одноразової допомоги у зв`язку зі смертю дочки відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживали спільно однією сім`єю з квітня 2021 року до дня смерті ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області рішенням від 02 грудня 2024 року позовні вимоги задовольнив.

Встановив факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , з квітня 2021 року до дня смерті ОСОБА_2 . Місцевий суд також указав, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю із дочкою необхідно позивачці для призначення одноразової допомоги у зв`язку зі смертю дочки відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФУ в Донецькій області), оскаржило його в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спір у справі за позовною вимогою до відповідного головного управління Пенсійного фонду України про визнання права на страхові виплати підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Вимога позивачки у цій справі пов`язана з доведенням наявності у неї підстав для призначення та виплати соціальних платежів і не пов`язана з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, заявлена саме у зв`язку з відмовою ГУ ПФУ в Донецькій області виплатити її відповідні кошти.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 04 березня 2025 року апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Донецькій області залишив без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, мотивуючи рішення, керувався тим, що позивачка довела факт проживання однією сім`єю з померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , з квітня 2021 року до дня смерті ОСОБА_2 , та їх відносини мали характер сімейних як дочки та матері, вони були пов`язані спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків. Апеляційний суд також зазначив, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Апеляційний суд вказав, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю, є суд цивільної юрисдикції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

01 квітня 2025 року ГУ ПФУ в Донецькій області через підсистему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 року у цій справі, у якій представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судами апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі підставою касаційного оскарження рішення заявник вказує пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму без урахування висновків щодо застосування нормправа у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 761/21898/16-ц (провадження № 14-5цс20) та постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20), крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Заявник зазначає, що Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень, наділений владними управлінськими функціями, тому за предметним та суб`єктним складом спір у справі за позовною вимогою ОСОБА_1 до відповідного головного управління Пенсійного фонду України про визнання права на страхові виплати підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не подано.

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 20 травня 2025 рокувідкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали із суду першої інстанції, надав строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Підставою відкриття касаційного провадження є пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

14 липня 2025 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та батьком якої є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області заочним рішенням від 04 листопада 2020 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвав (справа № 243/6993/20).

Згідно із свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим 11 квітня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_4 в Соборному районі м. Дніпра Дніпропетровської області померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки КНП Слов`янської міської ради «Міська лікарня № 1 м. Слов`янська» від 12 квітня 2023 року ОСОБА_2 працювала сестрою медичною медичної комісії з медогляду допризовників та призовників з 01 жовтня 2018 року на підставі наказу КНП СМР «Міська лікарня № 1 м. Слов`янська» від 01 жовтня 2018 року № 47-к/тр. З 01 січня 2023 року до 31 березня 2023 року ОСОБА_2 була направлена до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , для роботи у призовній комісії.

Згідно з актом спеціального розслідування групового нещасного випадку зі смертельними наслідками, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 о 10 год 30 хв внаслідок ракетного обстрілу ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного за формою Н-1/П 31 травня 2023 року, спеціальною комісією, утвореною наказом Державної служби України з питань праці від 30 березня 2023 року за № 60 (зі змінами), затвердженого Головою Державної служби України з питань праці 01 червня 2023 року вбачається, що за участю ОСОБА_1 , матері загиблої ОСОБА_2 , складено цей акт та констатовано: груповий нещасний випадок, який мав місце ІНФОРМАЦІЯ_1 о 10 год 30 хв внаслідок ракетного обстрілу ІНФОРМАЦІЯ_2 , стався у робочий час під час виконання потерпілими, зокрема ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка працювала на посаді сестри медичної комісії з медогляду допризовників та призовників, своїх посадових обов`язків, за завданням роботодавця, що підтверджено зібраними у ході спеціального розслідування поясненнями та інформацією, отриманою від посадових осіб зазначених суб`єктів господарювання та органів їх управління.

За довідкою, виданою відділом з надання адміністративних послуг Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 14 червня 2023 року № , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно фактично проживала разом із дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , з квітня 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 та вели спільне господарство.

Згідно з листом ГУ ПФУ в Донецькій області від 08 вересня 2023 року № 0500-0205-8/76524 управління повідомило ОСОБА_1 , що за результатами розгляду її звернення за призначенням страхової виплати у зв`язку з втратою годувальника від 22 червня 2023 року № 5079 їй відмовлено у призначенні такої виплати у зв`язку з тим, що заявниця не належить до кола осіб, які мають право на страхові виплати відповідно до статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у редакції Закону України від 13 грудня 2022 року № 2849-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

На підтвердження своїх вимог позивачкою надані спільні фотографії з дочкою, зроблені до її загибелі, а також квитанції за сплату комунальних послуг за адресою їх спільного проживання з дочкою, а саме: АДРЕСА_2 , які були сплачені ОСОБА_2 .

Дніпровський апеляційний суд постановою від 08 травня 2024 року у справі № 243/5281/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про встановлення факту проживання однієї сім`єю скасував рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2023 року, заяву ОСОБА_1 залишив без розгляду та роз`яснив заявниці право на звернення до суду з позовом на загальних підставах.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина перша статті 16 ЦК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

За загальним правилом, встановлення фактів, що мають юридичне значення, відбувається в окремому провадженні.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).

Таким чином, у судовому порядку підлягають встановленню юридичні факти, які мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У випадку, якщо встановлення факту пов`язане зі спором про право, який вирішується в порядку позовного провадження, його встановлення має здійснюватися разом із вирішенням спору в порядку позовного провадження (постанова Верховного Суду від 23 липня 2025 року у справі № 363/2523/24, провадження № 61-4198св25).

У справі, яка переглядається, позивачка у позовній заяві зазначала, що встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю з дочкою необхідно їй для призначення одноразової допомоги у зв`язку зі смертю дочки відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно із статтею 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого (частина перша). Непрацездатними особами, передбаченими частиною першою цієї статті, є: 1) діти, які не досягли 18 років; 2) повнолітні діти, які є здобувачами освіти за денною формою навчання (у тому числі у період між завершенням навчання в одному закладі освіти та вступом до іншого закладу освіти або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим освітньо-кваліфікаційним рівнем, за умови що такий період не перевищує чотири місяці), - до закінчення ними навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, або визнані особами з інвалідністю з дитинства; 3) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють; 4) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності (частина друга). Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку (частина третя.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» уразі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

Суди встановили, що з акта спеціального розслідування групового нещасного випадку зі смертельними наслідками, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 о 10 год 30 хв внаслідок ракетного обстрілу ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного за формою Н-1/П 31 травня 2023 року відомо, що груповий нещасний випадок, який мав місце ІНФОРМАЦІЯ_1 о 10 год 30 хв внаслідок ракетного обстрілу ІНФОРМАЦІЯ_2 , стався у робочий час під час виконання потерпілими, зокрема ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка працювала на посаді сестри медичної комісії з медогляду допризовників та призовників, своїх посадових обов`язків, за завданням роботодавця, що підтверджено зібраними у ході спеціального розслідування поясненнями та інформацією отриманою від посадових осіб зазначених суб`єктів господарювання та органів їх управління.

Згідно з довідкою, виданою відділом з надання адміністративних послуг Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 14 червня 2023 року № , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно фактично проживала разом з дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , з квітня 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 та вели спільне господарство.

Листом ГУ ПФУ в Донецькій області від 08 вересня 2023 року № 0500-0205-8/76524 управління повідомило ОСОБА_1 , що за результатами розгляду її звернення за призначенням страхової виплати у зв`язку з втратою годувальника від 22 червня 2023 року № 5079 винесено відмову у зв`язку з тим, що заявниця не належить до кола осіб, які мають право на страхові виплати відповідно до статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у редакції Закону України від 13 грудня 2022 року № 2849-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У цій справі суди також встановили, що Дніпровський апеляційний суд постановою від 08 травня 2024 року у справі № 243/5281/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про встановлення факту проживання однієї сім`єю скасував рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2023 року, заяву ОСОБА_1 залишив без розгляду та роз`яснив заявниці право на звернення до суду з позовом на загальних підставах.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виснував про те, що позивачка довела факт проживання однією сім`єю зі своєю померлою дочкою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , з квітня 2021 року до дня смерті ОСОБА_2 , їх відносини мали характер сімейних як дочки і матері, що пов`язані спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків.

Апеляційний суд також зазначив, що нормами ЦПК України до юрисдикції цивільного суду віднесено справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, крім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. За таких обставин, відповідно до положень статті 6 Конвенції судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю, є суд цивільної юрисдикції.

Таким чином, колегія суддів з урахуванням встановлених обставин цієї конкретної справи, а саме відмови відповідача за результатами розгляду звернення позивачки за призначенням страхової виплати у зв`язку з втратою годувальника з тих підстав, що заявниця не належить до кола осіб, які мають право на страхові виплати відповідно до статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», вважає правильним висновок судів про задоволення позовних вимог, а обраний позивачкою спосіб захисту своїх прав шляхом звернення до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю зі своєю дочкою без порушення перед судом питання про вирішення матеріально-правової вимоги ефективним.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму без урахування висновків щодо застосування нормправа у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 761/21898/16-ц (провадження № 14-5цс20) та постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20), колегія суддів до уваги не бере з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 761/21898/16-ц (провадження № 14-5цс20) розглядався спір за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві (правонаступник - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві) про зобов`язання вчинити дії. Залишаючи без судове рішення апеляційного суду, Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, таких висновків:

«76. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).» […]

«78. Отже, у відносинах з обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням Фонд та його робочі органи здійснюють владні управлінські функції та наділені повноваженнями приймати рішення/вчиняти дії, що впливають на можливість реалізації застрахованими особами права на соціальний захист. Тому спори стосовно оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його робочих органів і їхніх правонаступників про обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням слід розглядати за правилами адміністративного судочинства».

Тобто предмети позову у справі № 761/21898/16-ц та у справі, яка переглядається, є різними. Так, у справі № 761/21898/16-ц предметом позовних вимог було зобов`язання вчинення дій, а у справі, яка переглядається - встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту спільного проживання однією сім`єю матері з дочкою. Наведене обумовлює різність доказово-фактичного обґрунтування судових рішень та різність правового регулювання спірних правовідносин у порівнюваних справах.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20) розглядалася заява у порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю заінтересованих осіб: Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області, Міністерство оборони України. Заявник просив встановити юридичний факт належності йому довідки Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України.

У цій справі Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виснував, що відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в аналізі застосування частини шостої статті 294 ЦПК України виходила з того, що залишити без розгляду заяву, подану в порядку окремого провадження, у зв`язку із встановленням існування спору про право можливо виключно у тому разі, якщо виявлений спір можливо вирішити саме в порядку цивільного судочинства. Якщо ж такий спір вирішити в порядку цивільного судочинства неможливо, суд повинен закрити провадження у справі (або відмовити у відкритті провадження на стадії прийняття поданої заяви) із зазначенням правильного для вирішення такого правового питання виду судочинства.

Водночас у справі, яка переглядається, позивачка звернулася з позовом до відповідача у порядку позовного провадження, а не за правилами окремого провадження, що виключає подібність спірних правовідносин та подібність відповідних правових норм, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, а тому посилання на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 є нерелевантним.

Крім того, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що Дніпровський апеляційний суд постановою від 08 травня 2024 року у справі № 243/5281/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про встановлення факту проживання однієї сім`єю задовольнив апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Донецькій області, скасував рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2023 року, заяву ОСОБА_1 залишив без розгляду та роз`яснив заявниці право на звернення до суду з позовом на загальних підставах. При цьому ГУ ПФУ в Донецькій області погодилося із судовим рішенням апеляційного суду, оскільки не оскаржувало його в касаційному порядку, зокрема щодо мотивів скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин Верховний Суд не враховує доводи касаційної скарги про незастосування судами першої та апеляційної інстанцій правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 761/21898/16-ц (провадження № 14-5цс20) та постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20), оскільки висновки, викладені у цій постанові не суперечать висновкам, викладеним у наданих заявником постановах суду касаційної інстанції для порівняння.

Отже, суди попередніх інстанцій, оцінивши докази у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивачки про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Інші доводи касаційної скарги висновків місцевого та апеляційного судів не спростовують, значною мірою зводяться до встановлення протилежних зазначеному обставин та переоцінки доказів.

Водночас встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції в межах доводів апеляційної скарги переглянув рішення місцевого суду, надав відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин.

Наявність у заявника іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих оскаржуваних судових рішень та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь заявника.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання вмотивованості висновків суду, Верховний Суд виходить із того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи вимоги статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції, у Верховного Суду відсутні підстави для перегляду оскаржених судових рішень. Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «DIYA 97 v. UKRAINE», заява № 19164/04, пункт 47).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанціївідповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк С. О. Карпенко І. М. Фаловська