УХВАЛА

08 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 348/2078/22

провадження № 61-5282ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого

діє адвокат Гайтанюк Мар`яна Миколаївна, на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 06 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_2 , у якому просив:

- встановити факт проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки

без реєстрації шлюбу в період з 2008 року до 21 листопада 2013 року, тобто до дня укладення шлюбу;

- визнати спільною сумісною власністю подружжя: квартиру за адресою:

АДРЕСА_1 , автомобіль марки «ЗАЗ Lanos S1.6. 5 dr М/Т D5LS510», кузов № НОМЕР_1 , 2009 року випуску, та квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , право влансості на які зареєстровано на ОСОБА_2 ;

- поділити вказане майно та визнати за ним право власності на частини цього майна.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області

від 28 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 березня 2025 року, відмовлено ОСОБА_1

у задоволенні позову.

18 квітня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гайтанюк М. М., засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області

від 28 травня 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду

від 06 березня 2025 року у цій справі, у якій представник заявника, посилаючись

на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня

2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 06 березня

2025 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявнику надати суду докази (наприклад, експертний висновок, дані загальнодоступних джерел щодо ринкової вартості спірних квартир тощо), які підтверджують ціну позову на день подання позовної заяви.

На виконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гайтанюк М. М., надіслала матеріали на усунення недоліків, з яких вбачається, що представником заявника недоліки касаційної скарги усунуто.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини

і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи

те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод),

та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову,

що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності

й стабільності у цивільних правовідносинах.

У цій справі предметом позову є вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частину майна.

Встановлено, що ціна:

- квартири АДРЕСА_3 становить 512 220,40 грн;

- квартири АДРЕСА_4 становить 357 509,91 грн;

- автомобіля марки «ЗАЗ Lаnоs SI.6. 5 dr М/Т D5LS510», кузов

№ НОМЕР_1 , 2009 року випуску, сірого кольору, становить 71 040,00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у справах у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Ціна позову у цій справі становить 470 385,15 грн ( частина від 940 077,31 грн (512 220,40 + 357 509,91 грн + 71 040,00 грн), яка станом на 01 січня 2025 року

не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Отже, зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 =757 000,00 грн).

Тому відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України справа

не підлягає касаційному оскарженню.

У касаційній скарзі представник заявника зазначає, що справа має для

ОСОБА_1 виняткове значення.

Верховний Суд, взявши до уваги предмет позову, ціну позову, встановлені судами обставини, а також оцінивши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені представником заявником доводи не свідчать про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у цій справі.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то Верховний Суд зазначає: у даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Доводи заявника щодо виняткового значення для нього справи зводяться

до незгоди з оцінкою судами попередніх інстанцій зібраних доказів і встановлених обставин.

Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову,

що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, у цій справі Верховним Судом не встановлено.

Заявник мав можливість доводити свої заперечення проти позову в судах двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, а тому йому була забезпечена можливість реалізувати своє право на справедливий судовий розгляд.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання представника заявника на положення підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є необґрунтованим, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення цієї справи до категорії винятково значимих.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову,

складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства

й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України, є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гайтанюк М. М., оскаржив судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

За наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гайтанюк Мар`яна Миколаївна,

на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області

від 28 травня 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду

від 06 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка

та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська