Справа № 243/4905/25
Провадження № 2/243/1322/2025
09 жовтня 2025 року м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Дюміної Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Петруся Д.О.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області до ОСОБА_1
вимоги позивача: про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав,
учасники справи не з`явилися,
негайно після закінчення судового розгляду, ухвалив рішення про наступне:
І. Виклад позиції позивача.
1. 09 червня 2025 року орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області до ОСОБА_1 про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачка є матір`ю дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 18.05.2016 № 334/1 Про надання ОСОБА_2 статусу дитини, позбавленої батьківського піклування малолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до довідки про звільнення від 08.02.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відбувала покарання в установі Качанівська виправна колонія (№ 54) на підставі вироку від 23.12.2016 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 307 ч. 2, 77 КК України до семи років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно заяви до Служби у справах дітей Слов`янської міської ради від 13.05.2021 від ОСОБА_1 вона зобов`язується до 14.06.2021 надати до Служби документи відповідно переліку з метою повернення дітей на виховання до родини. Станом на теперішній час документи відповідно переліку до Служби у справах дітей так і не надійшли. Мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за час перебування під вартою з 2015 року жодного разу не поцікавилася де її діти. Станом на теперішній час - ні з місць позбавлення волі, ні після звільнення, не зробила жодної спроби щодо повернення дітей на виховання до родини, після написаної заяви 13.05.2021 року жодного разу не зверталася ні до Органу опіки та піклування, ні до Служби у справах дітей з заявами про встановлення порядку спілкування. Взагалі, мати жодного разу не поцікавилася, де її діти, не надала ніякого виду допомоги, не телефонувала та не зверталася до відповідних установ з питанням повернення дітей на виховання до родини, свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, утримання малолітніх дітей- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Не створила належних умов для розвитку дітей, не надає матеріальної допомоги, інших видів допомоги.
З метою захисту законних прав та інтересів неповнолітньої дитини, орган опіки і піклування посилаючись на положення ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст.150, 170 СК України позивач просив постановити рішення суду, яким відібрати від відповідачки її малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
2. Представник позивача Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, та просила задовольнити заяву, посилаючись на обставини, викладені в ній, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
3. Відповідно до ухвали суду від 12 червня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі, запропоновано відповідачам у п`ятнадцятиденний строк подати відзив на позов, позивачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, по справі призначено підготовче судове засідання.
4. Ухвалою суду від 19 серпня 2025 року підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до судового розгляду.
5. Оскільки відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 ЦПК), в судове засідання не з`явилася без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
6. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.
IV. Фактичні обставини, встановлені судом.
7. Згідно свідоцтва про народження (актовий запис від 14.05.2016 № 12, зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області), ОСОБА_1 , є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
9. Згідно свідоцтва про народження (актовий запис від 09.09.2013 № 846, зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області), громадянка ОСОБА_1 , є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
11. Відповідно до рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 08.09.2015 № 449 Про надання ОСОБА_3 статусу дитини, позбавленої батьківського піклування малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.
12. Відповідно до рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 20.09.2017 № 613 Про влаштування до прийомної сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на виховання та спільне проживання дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було влаштовано до прийомної сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на виховання та спільне проживання.
13. Відповідно до довідки про звільнення від 08.02.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відбувала покарання в державній установі Качанівська виправна колонія (№ 54) на підставі вироку від 23.12.2016 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 307 ч. 2, 77 КК України до семи років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 72 ч. 5 КК України Закону України Про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання № 838-УІІІ від 26.11.2015 р., зараховано з 28.09.2015 р. по 23.12.2016 р. включно. Згідно ухвали апеляційного суду Донецької області від 18.05.2017 р. на підставі ст. 72 ч. 5 КК України Закону України Про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання № 838 -УІІІ від 26.11.2015 р., зараховано з 28.09.2015 р. по 18.05.2017 р.
14. Відповідно заяви до Служби у справах дітей Слов`янської міської ради від 13.05.2021 від ОСОБА_1 вона зобов`язується до 14.06.2021 надати до Служби документи відповідно переліку з метою повернення дітей на виховання до родини.
15. Висновком органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області визнано доцільним відібрати без позбавлення батьківських прав у громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
V. Оцінка суду.
16. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.
17. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
18. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
19. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.
20. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
21. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.
22. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.
Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
23. За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Згідно з частиною третьою статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.
24. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом.
25. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
26. З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20), 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21).
27. Надані позивачем докази на підтвердження вищенаведених обставин суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту ухилення відповідачами від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої дитини. З іншої сторони відповідачами в судове засідання не надано доказів, що спростовують зазначені обставини.
28. Враховуючи вищезазначені нормативні приписи у сукупності з фактичними обставинами справи, суд приходить до переконання про ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо її малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адже вона є матір`ю з низьким виховним потенціалом, неналежним чином виконує батьківські обов`язки, не забезпечує медичного догляду дітям, харчування. Відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, утримання своїх дітей, не створила належних умов для їх розвитку. Взагалі, мати жодного разу не поцікавилася, де її діти, не надала ніякого виду допомоги, не телефонувала та не зверталася до відповідних установ з питанням повернення дітей на виховання до родини. З огляду на встановлені судом фактичні обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
29. Окрім того, суд вважає необхідним зазначити, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дітей їх матір`ю, суд за заявою матері може постановити рішення про повернення їй дітей.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
30. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
31. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. Таким чином, при розгляді зазначеної справи об`єктом справляння судового збору є вимога про відібрання дітей від батьків без позбавлення батьківських прав та вимога про стягнення аліментів.
32. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із зазначеними вимогами, тому з відповідачів у дохід держави підлягає стягненню судовий збір за кожну позовну вимогу окремо.
33. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
34.Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2025 року складає 3028,00 грн.
35. Дана позовна заява сформована в системі «Електронний суд», тому розмір судового збору за подання даної позовної заяви становить 2 422,40 грн. (3 028 х 0,8), який слід стягнути з відповідачки на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 60, 61, 68, 69, 70, 71, 170 Сімейного кодексу України, суд,
1. Позовні вимоги органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області до ОСОБА_1 про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав задовольнити.
2. Відібрати без позбавлення батьківських прав у громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачами протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Суддя Н.О. Дюміна