Справа №504/3969/22
Провадження №2/504/433/25
Доброславський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2025с-ще Доброслав

Доброславський районнй суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

секретаря- Ориник М.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5 , цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання права особистої приватної власності на квартиру.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує, що на момент перебування у шлюбі з відповідачем, який було зареєстровано 26.06.2021 року, за нею зареєстроване право власності на квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, адреса: квартира АДРЕСА_1 .

Заявниця вказує, що спірна квартира є її особистою приватною власністю, оскільки майнові права були придбані за її особисті кошти до реєстрації шлюбу, шляхом сплати пайових внесків житлово-будівельному кооперативу у повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з`явились, сповіщені належним чином про дату час та місце проведення судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі в частині виникнення права спільної сумісної власності подружжя, регулюються Сімейним кодексом України, зокрема, статтею 60, якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами першою та другою статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналіз зазначених норм, які регулювали правовідносини на час придбання спірного майна, вказує на те, що придбане майно особами під час їх зареєстрованого шлюбу презюмується його належністю дружині та чоловікові в рівних частках, якщо інше не буде доведено в судовому порядку (ч.1 ст. 57 СК України). Тобто, у випадку наявності спору між подружжям щодо належності майна на праві особистої власності, придбаного під час шлюбу, тягар доведеності такого факту покладається на сторону, яка не визнає факту його належності подружжю.

Судом встановлено, що 01.07.2016 року позивачка уклала з Обслуговуючим Кооперативом «Житлово-будівельний Кооператив «Нова Європа» договір про порядок сплати пайових внесків членом кооперативу та закріплення за ним паю в Обслуговуючому Кооперативі «Житлово-будівельний Кооператив «Нова Європа» № 2/1/46.

За п.1 цього договору Кооператив закріплює за позивачкою пай у пайовому фонді Кооперативу, який складається з квартири у одинадцятиповерховому багатоквартирному житловому будинку за адресою:Одеська область, Комінтернівський район, с. Іллічанка, «Будівництво секції 1 11-ти поверхового житлового будинку АДРЕСА_2 по генплану ( АДРЕСА_3 , визначеної згідно із додатком № 1 до договору, а позивачка зобов`язалася внести пайові внески у встановленому розмірі і порядку на умовах цього договору. Сума пайового внеску становить 384 500, 00 грн.

Відповідно до сертифікату № 2/1/46 від 01.07.2016 позивачка була асоційованим членом Обслуговуючого Кооперативу «Житлово-будівельний Кооператив «Нова Європа» та на підставі договору №2/1/46 від 01.07.2016 стала пайовиком у будівництві кооперативної квартири АДРЕСА_4 (будівельна адреса).

Суму пайового внеску позивачкою сплачено у повному обсязі, що підтверджується наданими суду квитанціями та Довідкою № 2/1/46 від 01.07.2016 року.

20.04.2021 року додатковою угодою № 1 Кооперативний договір № 2/1/46 від 01.07.2016 було розірвано та виключено позивачка з асоційованих членів Кооперативу з поверненням їй сплачених коштів у розмірі 384 500, 00 грн., що підтверджується власноруч складеною позивачкою Заявою (Розпискою) від 20.04.2021 року.

27.05.2021 року між Обслуговуючим Кооперативом «Нова Європа 2/1» та позивачкою, як асоційованим членом, укладено Кооперативний договір № 38/155 про порядок сплати пайових внесків асоційованим членом кооперативу та закріплення за нею паю в ОК «Нова Європа 2/1».

Повернуті позивачкою кошти у розмірі 384 500, 00 грн. були внесені нею в рахунок Кооперативного договору № 38/155 від 27.05.2021 року, що підтверджується довідкою від 06.06.2021 року № 38, згідно якої позивачка стала асоційованим членом Обслуговуючого Кооперативу «Нова Європа 2/1» та на підставі Кооперативного договору № 38/155 від 27.05.2021 - пайовиком в будівництві нежитлового приміщення № 155, розташованого у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 (будівельна адреса) та виплатила суму паю в повному обсязі.

В подальшому будівельна адреса багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 була змінена на адресу: АДРЕСА_5 , у зв`язку з внесенням змін до проектної документації, що підтверджується відповіддю ОК «Нова Європа 2/1» на адвокатський запит від 15.11.2022 Вих.№ 007/22.

15.06.2021 року багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 (будівельна адреса) було введено в експлуатацію та отримано Сертифікат готовності об`єкта до експлуатації № IУ66.

26.06.2021 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 480, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 21.06.2021 серії НОМЕР_1 .

Після державної реєстрації шлюбу позивачкою ОСОБА_1 було взято прізвище чоловіка ОСОБА_2 .

30.06.2021 року багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_5 (будівельна адреса), рішенням Виконавчого комітету Красносільської сільської ради Одеського району, Одеської області № 143 присвоєно адресу: АДРЕСА_6 .

30.09.2021 року за позивачкою зареєстровано право власності на нежитлове приміщення № 367 за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.09.2021 року за № 277534451, з подальшою зміною позивачкою цільового призначення на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 та внесенням змін до відомостей про об`єкт нерухомого майна: 00 до Реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.11.2021 року.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.11.2021 року за № 283053869, квартира зареєстрована на підставі довідки, серія та номер: 38, виданої 31.08.2021, видавник: ОК «НОВА ЄВРОПА 2/1»; додаткової угоди, серія та номер: 1, виданої 31.08.2021, видавник ОК «НОВА ЄВРОПА 2/1»; договору про порядок сплати пайових внесків, серія та номер: 38/155, виданого 27.05.2021, видавник ОК «НОВА ЄВРОПА 2/1»; акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер:бн, виданого 31.08.2021, видавник: ОК «НОВА ЄВРОПА 2/1»; технічного паспорту, серія та номер: ТІ01:9018-5820-5850-1831, виданий 02.11.2021, видавник: ЄДЕССБ, Документ отримано з ЄДЕССБ; висновку, серія та номер: 336230, виданий 14.10.2021, видавник: ФОП ОСОБА_3 .

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 21.12.2022 року по справі № 499/924/22 шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Відповідно до чого позивачка отримала новий паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , орган, що видав 5149 від 10.04.2023 року.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що купівля спірної квартири відбулась позивачкою за власні кошти до укладення шлюбу з відповідачем, шляхом сплати повної суми паю за Кооперативним договором № 38/155 від 27.05.2021 року.

Відповідач не спростував доводів позову.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Проаналізувавши надані ОСОБА_1 докази в сукупності, суд робить висновок, що квартира АДРЕСА_1 придбана позивачкою за особисті кошти, до шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як вказав Верховний Суд у постанові по справі № 711/2302/18 від 22.01.2020 у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Отже, презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя не є абсолютною, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка може бути доведено.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Особистою власністю дружини, чоловіка є речі (майно), придбані нею (ним) за кошти, які належали їй (йому) особисто. Законодавець має на увазі кошти, які були набуті до шлюбу, або одержані під час шлюбу за реалізоване майно, яке належало подружжю до шлюбу, одержані за договором дарування, одержані в порядку спадкування.

За п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, якщо один із подружжя під час шлюбу набуває певне майно за рахунок особистих коштів, то таке майно не може визнаватися спільним майном подружжя. В цьому випадку об`єкт роздільної власності подружжя лише змінює свою форму, тому що кошти, за рахунок яких майно було набуто, і сама річ мають однаковий правовий режим - режим роздільності. Це правило стосується як грошей, які були набуті одним із подружжя до шлюбу, так і тих, які були отримані одним із подружжя під час шлюбу - за договором дарування, внаслідок спадкування тощо. Тобто у цьому разі виникає право роздільної приватної власності подружжя, тобто має місце трансформація одного об`єкта цієї власності в інший. Однак, оскільки така трансформація сталася за час шлюбу, то відповідно до частини другої статті 60 Сімейного кодексу України тягар доказування відсутності спільного майна подружжя лягає на того, хто оспорює це. Така особа має довести, що спірну річ вона придбала за кошти, що належать їй особисто.

Враховуючи зазначене спірна квартира не відповідає критеріям презумпції спільності майна подружжя, адже була придбана до укладення сторонами шлюбу, за власні кошти позивачка та з метою особистого використання, і не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити пред`явлені позовні вимоги у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.4,12, 13, 76, 141, 206, 259, 263-265, 268,280-282 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , право особистої приватної власності на квартиру площею 33,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, адреса: квартира АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В. К. Барвенко