Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/9034/25

Провадження № 2/185/6700/25

13 жовтня 2025 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бабія С.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луганської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про визнання права власності про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

11.08.2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача адвокат Коряк І.Ю. звернувся до Павлоградського районного суду Дніпропетровської області з даною позовною заявою, якою просить визнати за позивачем право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 53.0 кв.м., житловою площею - 32.3 кв.м, залишивши право власності на 1/3 за третьою особою ОСОБА_2 . У позовній заяві позивач зазначив, що спірна квартира належала на праві спільної часткової власності таким особам: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 листопада 1998 року. Зазначений правовстановлюючий документ безпосередньо позивачкою не був зареєстрований в КП «БТІ», а КП «БТІ» м. Луганська не евакуйоване, на даний час позивачка не має можливості в досудовому порядку підтвердити своє право власності та зареєструвати його в порядку, встановленому чинним законодавством. Крім того, 20 лютого 2023 року чоловік позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власник 1/3 частки вищевказаного нерухомого майна, помер. Позивач прийняла спадщину після смерті чоловіка. Третя особа по справі відмовилась від прийняття спадщини на користь позивачки. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.02.2025 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю реєстрації права власності на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 19 лютого 2025 року.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.11.1998, виданого відділом приватизації житлового фонду Луганської міської ради народних депутатів, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули у спільну часткову власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53.0 кв.м. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка позивачки ОСОБА_3 відкрилася спадщина. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги були позивач та третя особа.

Спадщину після смерті чоловіка позивачка прийняла, оскільки у встановлений Законом 6-місячний строк подала відповідну заяву про прийняття спадщини до Першої державної нотаріальної контори, яка була зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 11 серпня 2023 року за №109. Син позивачки, ОСОБА_2 , третя особа по справі, у зазначений шести місячний строк подав заяву до нотаріальних органів про відмову від прийняття спадщини на користь позивачки ОСОБА_1 , яка була зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 11 серпня 2023 року за №110.

19 лютого 2025 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Першої Полтавської державної нотаріальної контори Кізіми В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті чоловіка ОСОБА_3 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.02.2025 року позивачці

було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю реєстрації права власності на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 19 лютого 2025 року.

Частина 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції від 17 грудня 1997 року) передбачала, що передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визначаються державою.

Право на квартиру виникло на підставі ЦК УРСР в редакції 1963 року, наявність державної реєстрації на той час не було передумовою виникнення права на нерухоме майно.

На даний час, з огляду на положення статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на підставі свідоцтва на право власності на житло в процесі приватизації не зареєстроване в Державному реєстрі прав, бо державна реєстрація речового права на нерухоме майно на той час не проводилася, а зараз її провести не можливо, оскільки територія м. Луганська окупована, Луганське БТІ, Луганська міська рада не здійснюють повноважень. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» в осіб, які приватизували житло виникає право спільну сумісної або часткової власності.

Згідно з Законом України «Про правовий режим воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (зі змінами), з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дія якого продовжена до теперішнього часу.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11березня 2025року за № 380/43786, Луганський район з 07 квітня 2014 року є тимчасово окупованою РФ.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Стаття 4 ЦПК України передбачає право кожної особи звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку, встановленому законом.

Стаття 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантують право на мирне володіння майном.

Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів, і вважається правомірно набутим, якщо інше не встановлено судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, не визнається іншою особою або у разі втрати документа, що засвідчує право власності. Частина 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права, які виникли до 1 січня 2013 року, є дійсними, якщо їхня реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення, або якщо законодавство не передбачало обов`язкової реєстрації.

Визнання права власності позивачів у судовому порядку є єдиним можливим способом захисту їх прав за даних обставин, оскільки окупація рф території м. Луганська унеможливлює доступ до архівів та проведення державної реєстрації у позасудовому порядку. Постанова Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 209 та наказ Міністерства юстиції України від 09.06.2023 № 2179/5 регулюють особливості реєстрації прав під час воєнного стану, але не вирішують проблему відсутності архівних даних.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від спадкодавця до спадкоємців. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Частина 1 ст. 1296 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а у разі відмови нотаріуса звернутися до суду.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», визнання права власності в порядку спадкування можливе у разі, якщо нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, що підтверджують право власності спадкодавця, а спадкоємець надав докази прийняття спадщини.

Оскільки інших способів визнати та зареєструвати право власності позивача у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в умовах окупації не існує, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), місце реєстрації: АДРЕСА_2 , фактично мешкає як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 53.0 кв.м., житловою площею - 32.3 кв.м, залишивши право власності на 1/3 за ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С. О. Бабій