УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 404/3872/23

провадження № 61-10045ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 17 березня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 червня 2024 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Кіровоградобленерго» (далі - ПрАТ «Кіровоградобленерго») звернулося до суду з позовом

до ОСОБА_1 про стягнення збитків у розмірі 41 502,44 грн.

Ленінський районний суд міста Кіровограда (на даний час назву суду змінено на Подільський районний суд міста Кропивницького відповідно до Закону України від 26 лютого 2025 року № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів») рішенням від 06 червня 2024 року позов

ПрАТ «Кіровоградобленерго» задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Кіровоградобленерго» у рахунок відшкодування завданих збитків 41 502,44 грн.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда

від 06 червня 2024 року, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Кропивницький апеляційний суд постановою від 04 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 червня 2024 року залишив без мін.

Не погодившись з рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда

від 06 червня 2024 року та постановою Кропивницького апеляційного суду

від 04 грудня 2024 року, ОСОБА_1 оскаржив їх в касаційному порядку.

Верховний Суд ухвалою від 03 березня 2025 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 червня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року у справі № 404/3872/23, у зв`язку з тим, що скарга подана на судові рішення, які ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню (провадження № 61-1913ск25).

12 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда

від 06 червня 2024 року за нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що 20 січня 2025 року ОСОБА_1 отримав офіційну відповідь від Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 4» (далі - КП «ЖЕО № 4») стосовно надання працівниками

КП «ЖЕО № 4» доступу працівникам ПрАТ «Кіровоградобленерго» до тамбура квартири АДРЕСА_1 , в якій зазначалось, що працівники КП «ЖЕО № 4» не надають доступів до тамбурів квартир житлових будинків.

Заявник зазначив, що вказані вище обставини мають значення для вирішення справи і є істотними для ухвалення правильного рішення у справі. Крім того, наголосив, що вказані обставини не були відомі і не могли бути відомі йому під час постановлення рішення Ленінським районним судом міста Кіровограда

(06 червня 2024 року) та під час ухвалення постанови Кропивницьким апеляційним судом (04 грудня 2024 року), оскільки стали відомі заявникові лише 20 січня 2025 року з листа КП «ЖЕО № 4».

Посилаючись на вказане вище, ОСОБА_1 просив суд переглянути рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 червня 2024 року в справі № 404/3872/23 за нововиявленими обставинами, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ПрАТ «Кіровоградобленерго».

Ленінський районний суд міста Кіровограда ухвалою від 17 березня 2025 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 17 квітня 2025 року про виправлення описки, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовив.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 червня 2024 року за нововиявленими обставинами залишив без розгляду.

Не погодившись з вказаною ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 17 березня 2025 року, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Кропивницький апеляційний суд постановою від 11 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 17 березня 2025 року залишив без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що заявник пропустив встановлений законом строк на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, підстав для його поновлення суди не встановили, а тому дана заява підлягає залишенню без розгляду.

30 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда

від 17 березня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду

від 11 червня 2025 року.

Верховний Суд ухвалою від 12 серпня 2025 року визнав підстави, наведені в клопотанні ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Ленінського районного суду міста Кіровограда від 17 березня 2025 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року, неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 17 березня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року залишив без руху та надав строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявнику надати докази отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції; додати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

У серпні 2025 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду

від 12 серпня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, до якої надані документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, а також докази отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущений з поважних причин, оскільки повний текст постанови Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року отриманий заявником засобами поштового зв`язку рекомендованим листом 02 липня 2025 року, що підтверджується інформацією щодо направлення поштових відправлень Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», з вказівкою часу приймання та отримання, згідно з номером ідентифікатора поштового відправлення (доказ додається).

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій

статті 394 цього Кодексу.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належному судовому процесі.

Одним із визначальних критеріїв для прийняття судом рішення про поновлення чи непоновлення строку є досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами окремої особи. Дотримання строків стосується всіх учасників спору, які мають право на справедливий суд.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що клопотання ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для його поновлення.

Отже, недоліки касаційної скарги, визначені ухвалою Верховного Суду

від 12 серпня 2025 року, усунуті.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що про нововиявлені обставини, про які зазначено в заяві про перегляд судового рішення, ОСОБА_1 дізнався лише 20 січня 2025 року. Згідно зі статтею 423 ЦПК України судове рішення може бути переглянуто за нововиявленими обставинами лише після закінчення розгляду справи. Тому, 13 лютого 2025 року він звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 червня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року у справі № 404/3872/23, які просив скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заявник розраховував, що після подання касаційної скарги справа буде направлена до суду касаційної інстанції за запитом Верховного Суду, тому не вбачав можливості для подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, оскільки справи в судах першої та апеляційної інстанцій не могло бути, і розгляд заяви про перегляд за нововиявленими обставинами був неможливий, остаточне рішення у справі прийняте не було і існувала вірогідність скасування рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 червня 2024 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року судом касаційної інстанції.

Отже, після відмови у відкритті касаційного провадження (ухвала Верховного Суду від 03 березня 2025 року (провадження № 61-1913ск25)) заявник вважав, що розгляд справи є закінченим, і стало можливим звернутися до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, однак суд першої інстанції помилково вважав пропущеним строк на подання такої заяви.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом

(стаття 55 Конституції України).

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається

ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами має здійснюватися із дотриманням вимог статей 423-429 ЦПК України, які визначають підстави і порядок перегляду, коло суб`єктів звернення із заявою про перегляд судових рішень, об`єкти перегляду, а також компетенцію (процесуальні повноваження) судів, які здійснюють такий перегляд.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

У пункті 1 частини першої статті 424 ЦПК України передбачено, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 427 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, що надійшла до суду, передається судді або колегії суддів, які визначаються у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу. Протягом п`яти днів після надходження заяви до суду суддя (суддя-доповідач) перевіряє її відповідність вимогам статті 426 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У частині першій статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що встановлений пунктом 1

частини першої статті 424 ЦПК України тридцятиденний строк для подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є процесуальним, не є присічним і може бути поновлений за загальними правилами у випадках, передбачених статтею 127 ЦПК України.

Якщо заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подано після закінчення процесуального строку і відсутнє клопотання про його поновлення або в поновленні пропущеного строку для подання заяви буде відмовлено, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду відповідно до частини другої статті 126 ЦПК України.

Вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 29 січня

2025 року у справі № 161/927/22 (провадження № 61-3690св24).

Отже, вирішуючи питання щодо дотримання строку звернення із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суди мають керуватися статтями 126, 127, 424 ЦПК України.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2023 року у справі № 522/6750/17 (провадження № 61-12516св22).

Тобто вирішення питання про відкриття провадження про перегляд рішення за нововиявленими обставинами за заявою, яка подана з пропуском встановленого законом процесуального строку, можливе лише після вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду.

У разі пропуску строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропуску такого строку.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;

5) потрібно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних підстав, які враховуються для поновлення пропущеного процесуального строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або істотно ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

У цій справі позов ПрАТ «Кіровоградобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення збитків задоволено повністю рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 червня 2024 року, яке залишене без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року.

Верховний Суд ухвалою від 06 березня 2025 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 червня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року.

Згідно з частиною першою статті 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Відтак, рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 червня 2024 року, яке заявник просить переглянути за нововиявленими обставинами, набрало законної сили 04 грудня 2024 року.

12 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 червня 2024 року за нововиявленими обставинами.

Отже, як зазначив сам заявник, 20 січня 2025 року він був обізнаний про обставини, які вважає нововиявленими у цій справі.

Встановивши, що ОСОБА_1 у березні 2025 року звернувся із заявою про перегляд рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 червня 2024 року, про наявність обставин, які на думку заявника є нововиявленими, відповідач (заявник) дізнався у січні 2025 року після опублікування ухвали Верховного Суду про відмову у відкритті касаційного провадження в справі, а обґрунтованих та поважних причин пропуску строку на подання заяви про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами не навів, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про залишення заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами без розгляду з підстав пропуску строку, встановленого пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України, який сплинув.

Довід касаційної скарги, що одночасне звернення з касаційною скаргою до Верховного Суду та із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами вимагало призупинення розгляду справи в суді першої інстанції для відправлення матеріалів справи до касаційної інстанції та поновлення розгляду справи після розгляду касаційної скарги, а тому строк на подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами треба рахувати з дня опублікування ухвали Верховного Суду від 03 березня 2025 року, яка, на переконання заявника, була подана в межах строків, визначених пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.

За вказаної ситуації норми ЦПК України не передбачають для заявника права вибору способу реалізації процесуальних прав, а передбачають дотримання заявником строків звернення до суду в буквальному розумінні норм процесуального права (стаття 424 ЦПК України).

Отже, за вказаних обставин, оскарження ОСОБА_1 у касаційному порядку рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 червня 2024 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року жодним чином не зупинило перебіг процесуальних строків щодо подання ним заяви про перегляд рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда

від 06 червня 2024 року за нововиявленими обставинами.

Аргумент касаційної скарги про те, що лише після відмови у відкритті касаційного провадження (ухвала Верховного Суду від 03 березня 2025 року (провадження № 61-1913ск25)) заявник вважав, що розгляд справи є закінченим, колегія суддів не бере до уваги з огляду на наступне.

У постанові від 11 листопада 2020 року в справі № 461/11703/15-ц (провадження № 61-2382св20) Верховний Суд вказав що: «перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами підлягають рішення суду першої інстанції

(у тому числі заочне або додаткове рішення), ухвалене за будь-яким видом судового провадження, що набрало законної сили, а також рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції, якими вказані рішення місцевих судів було змінено або ухвалено нове рішення. При цьому, ухвалами, якими закінчено розгляд справи і які можуть бути предметом перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами, є: ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі чи залишення заяви без розгляду; відмову у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду; скасування рішення третейського суду; видачу виконавчого листа та відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду; ухвали суду апеляційної чи касаційної інстанції про скасування судового рішення із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду. Разом із тим, інші ухвали судів не можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, оскільки не відносяться до ухвал, якими закінчено розгляд справи».

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 27 червня 2019 року в справі № 127/2-н-439/09 (провадження № 61-18192св18),

від 06 березня 2020 року в справі № 1121/1717/12-ц (провадження

№ 61-22788св19).

Отже, ухвала Верховного Суду від 03 березня 2025 року про відмову у відкритті касаційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Інші доводи касаційної скарги, наведені в обґрунтування касаційної скарги, є аналогічними тим доводами, які були викладені в апеляційній скарзі та перевірялися судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду цього спору та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судами, зводяться до переоцінки судами доказів, що відповідно до вимог

статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

ЄСПЛ, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У частині шостій статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Наведені у касаційній скарзі доводи про порушення судами першої та апеляційної інстанцій приписів процесуального законодавства не знайшли підтвердження, а тому підстав для скасування ухвали Ленінського районного суду міста Кіровограда від 17 березня 2025 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року у справі № 404/3872/23 немає.

Оскільки правильне застосування норми права (статей 126, 127,

424 ЦПК України) є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Ленінського районного суду міста Кіровограда від 17 березня 2025 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 17 березня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду

від 11 червня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 червня 2024 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення збитків.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк