ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 466/8944/22

провадження № 61-16541св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє ОСОБА_5 , на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2023 року у складі судді Едер П. Т. та постанову Львівського апеляційного суду

від 16 жовтня 2023 року у складі колегії суддів Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

09 листопада 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_6 звернулись до Шевченківського районного суду

м. Львова з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про відшкодування шкоди.

Позов мотивовано тим, що 30 липня 2022 року близько 08 год 53 хв на станції «Підзамче» у м. Львові відбувся наїзд потяга сполученням «Одеса-Львів» під керуванням машиніста ОСОБА_7 та помічника машиніста ОСОБА_8 на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка в результаті наїзду від отриманих травм загинула на місці пригоди.

28 жовтня 2022 року постановою органу досудового розслідування закрито кримінальне провадження № 0000839 від 30 липня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті

276 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

На час дорожньо-транспортної пригоди машиніст ОСОБА_7 та помічник машиніста ОСОБА_8 перебували у трудових відносинах з AT «Українська залізниця», у зв`язку з чим на підставі статті 48 ЦПК України позовні вимоги заявлено до АТ «Українська залізниця».

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками загиблої дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначали, що внаслідок смерті ОСОБА_9 відповідачем їм завдано моральну шкоду, яка виражена у душевних стражданнях, пов`язаних із втратою дочки. Завдана їм моральна шкода смертю дочки спричинила та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання. Такі обставини істотно змінюють життя батька та матері загиблої. Відновити становище, яке існувало до смерті дочки, у житті позивачів вже неможливо, за наслідками її смерті позивачі позбавлені моральної та фізичної підтримки у майбутньому.

Загибла ОСОБА_9 позивачу ОСОБА_2 була дружиною, тому він вкрай розбитий її втратою, адже вони мали з нею спільні плани та справи, які зараз через смерть дружини не в змозі реалізовувати. Їхні дочки вже досягали повноліття та розпочали доросле життя, тому загибла з чоловіком планували життя «для себе», разом подорожувати, разом відпочивати. Тепер усі плани та мрії змінилися, що завдає позивачу ОСОБА_2 душевних страждань.

Дочки загиблої ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стверджували, що після смерті матері відчувають апатію, скаржаться на головний біль, втрату сил та порушення сну, що супроводжуються сльозами. Втрата матері позначилась на їх здоров`ї, що різко погіршилось через невимовний стрес. Глибину психологічних страждань позивачів виміряти неможливо, оскільки втрата матері є надто важкою для них.

Суму завданої моральної шкоди загалом позивачі оцінюють у розмірі 2 000 000,00 грн.

На підставі викладеного позивачі просили суд:

- стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, завданої смертю доньки, у розмірі 400 000,00 грн;

- стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері, у розмірі 400 000,00 грн;

- стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди, завданої смертю дружини, у розмірі 400 000,00 грн;

- стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері, у розмірі 400 000,00 грн;

- стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері, у розмірі 400 000,00 грн;

- стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь позивачів судові витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн на кожного;

- допустити негайне виконання рішення на підставі пункту 3 частини першої статті 430 ЦПК України.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Шевченківський районний суд м. Львова ухвалою від 18 квітня 2023 року позовні вимоги в частині стягнення з АТ «Українська залізниця», на користь ОСОБА_6 моральної шкоди, завданої смертю дочки, у розмірі 400 000,00 грн та стягнення

з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_6 витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн залишив без розгляду.

Шевченківський районний суд м. Львова рішенням від 18 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року, позов задовольнив частково.

Стягнув з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, завданої смертю доньки, в розмірі 40 000,00 грн.

Стягнув з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди, завданої смертю дружини, в розмірі 40 000,00 грн.

Стягнув з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері, в розмірі 40 000,00 грн.

Стягнув з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері, в розмірі 40 000,00 грн.

Допустив негайне виконання рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи - ОСОБА_9 в межах суми платежу

за один місяць.

В задоволенні решті позовних вимог відмовив.

Шевченківський районний суд м. Львова додатковим рішенням від 01 серпня

2022 року стягнув з АТ «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в розмірі 2 400,00 грн.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, врахував:

загибла ОСОБА_9 порушила вимоги Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, тому у цьому конкретному випадку суд вважав за доцільне застосувати норми частини другої статті 1193 ЦК України та зменшити суму відшкодування, оскільки заявлений позивачами розмір відшкодування моральної шкоди на загальну суму 2 000 000,00 грн не відповідає принципу розумності та справедливості за обставин цієї справи і становитиме надмірний тягар для відповідача;

вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, майновий стан відповідача, глибину та тривалість моральних страждань позивачів, яких вони зазнали внаслідок смерті свого рідної людини, характер та тривалість немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди;

крім беззаперечного факту втрати рідної людини, будь-яких доказів обґрунтування доводів позивачів такої шкоди останніми суду не надано;

закриття портів та військова агресія проти України також призвели до зниження обсягів перевезення вантажних перевезень залізничним сполученням, що у свою чергу спричинило до недоотримання прибутку АТ «Укрзалізниця»;

пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 193, передбачено, що з метою забезпечення належного функціонування АТ «Укрзалізниця» в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», виділено Міністерству інфраструктури 18 006 000,00 грн для здійснення Укрзалізницею заходів з безперебійного функціонування залізничного транспорту в умовах війни, мастильних матеріалів, електроенергії, медикаментів, проведення першочергових аварійно-відбудовних робіт, виплати заробітної плати та забезпечення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану, зокрема на придбання необхідних продовольчих, медичних, санітарно-гігієнічних та промислових товарів. Міністерству фінансів здійснити зазначенні видатки за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету. Укрзалізниця здійснює всі рейси зі сходу та півночі в напрямку заходу України евакуаційними і закриває продаж квитків на них (квитки є безкоштовними);

AT «Укрзалізниця» є єдиним та надійним національним перевізником у країні, однак через військові дії втрачена часткова можливість вантажних перевезень, а відтак всі кошти компанії спрямовані на евакуацію та обслуговування населення.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого суду, вважав, що внаслідок смерті ОСОБА_9 , позивачі пережили сильні емоційно-психологічні страждання, які спричинили порушення (зміну) звичайного ритму їхнього життя. Позивачі змушені докладати певних зусиль для відновлення свого порушеного права, а враховуючи їхній супутній емоційний стан, відновлення порушеного права для позивачів пов`язано із душевними стражданнями.

Апеляційний суд також зазначив, що дії загиблої ОСОБА_9 , які виразилися в порушенні нею встановлених вимог правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, та груба необережність з її сторони є саме тими обставинами, які правильно взяті судом першої інстанції до уваги під час визначення розміру відшкодування завданої позивачам моральної шкоди. Апеляційний суд виснував, що з урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визначив суму моральної шкоди в розмірі 40 000,00 грн на користь кожного з позивачів, що, на думку суду апеляційної інстанції, є належним відшкодуванням у цьому випадку, достатнім та таким, що відповідає принципу розумності та справедливості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

15 листопада 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , в інтересах яких діє ОСОБА_5 , засобами поштового зв`язку, звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року, яку уточнивши в січні 2024 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявники просять скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня

2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року

і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи осіб, які подали касаційну скаргу

В уточненій касаційній скарзі заявники посилаються на пункт 3 частини другої статті

389 ЦПК України, зокрема зазначають, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування частини другої статті 1193 ЦК України у випадку, коли шкода завдана залізничним транспортом (джерелом підвищеної небезпеки) у подібних правовідносинах.

Заявники зазначають, що суди оцінили глибину душевних страждань у розмірі 40 000,00 грн на кожного позивача, помилково вважаючи, що ця сума є співмірною із тими психологічними стражданнями, які отримали позивачі внаслідок смерті рідної людини, оскільки смерть особи - це безповоротний факт, відновити попереднє становище неможливо, тому визначена судами попередніх інстанцій сума моральної шкоди не компенсує страждання, яких зазнали позивачі.

Звертають увагу, що оскаржувані судові рішення не містять достатнього обґрунтування щодо визначення розміру моральної шкоди. На переконання позивачів, фінансовий стан АТ «Українська залізниця» не може бути причиною для зменшення розміру моральної шкоди від того, який заявлений у позові, оскільки відповідач здатен відновити своє фінансове становище після війни.

Вказують, що в діях загиблої не було необережності, на момент нещасного випадку вона не бачила стрімкого наближення електротяга, її смерть є випадковою, а не внаслідок її грубої необережності.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

16 лютого 2024 року до Верховного Суду подано відзив на касаційну скаргу

в якому АТ «Українська залізниця» просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження

у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву

на касаційні скарги.

Підставою відкриття касаційного провадження є пункт 3 частини другої статті

389 ЦПК України.

У березні 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 30 липня 2022 року о 08 год 55 хв під час слідуванню головною колією № 2 пасажирського парку станції Підзамче (1 474 км пк. 7) потягом

№ 11 (локомотив ВЛ 80Т № 1 400) сполученням «Одеса-Львів» під керуванням машиніста ОСОБА_7 та помічника машиніста ОСОБА_8 здійснено наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті наїзду пішохід від отриманих травм загинула на місці пригоди.

СВ ВП № 1 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області за фактом загибелі ОСОБА_9 проводилося досудове розслідування у межах кримінального провадження № 0000839 від 30 липня 2022 року.

Постановою слідчого СВ ВП № 1 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області від 28 жовтня 2022 року закрито кримінальне провадження № 0000839 від 30 липня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 276 КК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Органом досудового розслідування встановлено, що причиною настання цієї пригоди стало порушення ОСОБА_9 правил безпеки громадян на залізничному транспорті.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю загиблої

ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є чоловіком загиблої ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2 .

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дочкою загиблої ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 .

Позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є дочкою загиблої ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4

та свідоцтвом про укладення шлюбу, яким підтверджено зміну прізвища « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 ».

Відповідно до матеріалів службового розслідування АТ «Українська залізниця», 30 липня 2022 року о 08 год 55 хв під час слідування головною колією № 2 пасажирського парку станції Підзамче ( 14741 км. Пк. 7) машиністом потяга № 11 (локомотив ВЛ 80Т № 1400) ОСОБА_7 було помічено людину, яка раптово вийшла на колію, розмовляючи по телефону. Для попередження наїзду на пішохода, машиністом подавалися звукові сигнали великої гучності та було застосоване екстрене гальмування, однак через невелику відстань до пішохода, враховуючи непереборну силу, вагу поїзда понад 970 тон, наїзду на пішохода не вдалось уникнути. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушивши правила безпеки громадян на залізничному транспорті, намагалася перейти через колії у не встановленому місці, внаслідок чого отримала травми, несумісні з життям.

Як вбачається з довідки регіональної філії «Львівська залізниця» з розшифрування діаграмної швидкостемірної стрічки електровоза ВЛ80-1400, потяг № 11, вага 970 тон, 60 ос. під управлінням машиніста електровоза ОСОБА_7 та помічника машиніста електровоза ОСОБА_8 , 30 липня 2022 року , дільниця: Жмеринка - Львів по станції Підзамче, о 08 год 54 хв зафіксовано застосування екстреного гальмування з розрядкою гальмівної магістралі до 0 кгс/см2. Швидкість під час застосування екстреного гальмування становила 30 км/год, гальмівний шлях склав 100 м (при розрахунковому 120 км/год), при дозволеній швидкості руху 2 колією станції Підзамче - 90 км/год. Локомотив-бригада діяла правильно, згідно з вимогами підпунктів 16.38, 16.39 Правил технічної експлуатації залізниці України. Згідно з актом огляду електровоза ВЛ80Т - 1400 встановлено, що гальмівне обладнання електровоза в справному стані, звукові сигнали великої та малої гучності у справному стані, буферні ліхтарі та прожектор справні, пісочна система також знаходиться у справному стані. У зв`язку із зазначеними подіями, а саме внаслідок раптової появи пішохода на колії у невстановленому місці, затримка потяга склала 2 год 31 хв.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

За положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов такого висновку.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральну шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням і зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 грудня 2024 року у справі № 630/554/23 (провадження № 61-3965св24), від 21 липня 2025 року

у справі № 642/4547/23 (провадження № 61-9363св24).

У частині другій статті 1193 ЦК України визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Встановивши, що причиною загибелі ОСОБА_9 стали травми, завдані внаслідок наїзду потяга, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням його експлуатації (за недоведеності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили), суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без урахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для відшкодування завданої позивачам моральної шкоди, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть рідної людини, порушення укладу їх життя. Факт загибелі ОСОБА_9 є безумовним свідченням спричинення позивачам глибоких моральних страждань.

Водночас з урахуванням відсутності доказів порушення працівниками відповідача Правил безпеки руху на залізничному транспорті, глибини та тривалості моральних страждань позивачів, а також принципів розумності, пропорційності та справедливості суди дійшли обґрунтованого висновку про відшкодування позивачам моральної шкоди у розмірі 40 000,00 грн на кожного позивача, враховуючи встановлені судами першої та апеляційної інстанцій підстави, передбачені частиною другою статті 1193 ЦК України щодо зменшення моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги позивачів щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21).

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Суди попередніх інстанцій, правильно визначившись із характером спірних правовідносин, підставами для відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, надавши належну правову оцінку обставинам завдання шкоди, а також глибині моральних страждань, завданих позивачам у зв`язку зі смертю найближчої їм людини, дійшли обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивачів відшкодування моральної шкоди, яку визначили у розмірі 40 000,00 грн на кожного позивача.

Заявники, звертаючись із касаційною скаргою, як на підставу оскарження судових рішень посилаються на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та вказують на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини другої статті 1193 ЦК України у випадку, коли шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки на залізничному транспорті у подібних правовідносинах.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд неодноразово виснував про застосування частини другої статті 1193 ЦК України у подібних правовідносинах у випадку, коли шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки на залізничному транспорті (наприклад, постанови Верховного Суду від 19 грудня 2024 року у справі № 243/876/23, провадження № 61-18026св23; від 24 квітня 2024 року у справі № 243/879/23, провадження № 61-16685св23). У кожній конкретній справі висновок суду касаційної інстанції викладається з урахуванням встановлених обставин справи та наданих доказів.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права, а порушень норм процесуального права Верховний Суд не встановив, колегія суддів виснує про відсутність підстав для формування нового висновку у справі, яка переглядається, враховуючи наявність висновків Верхового Суду щодо застосування статті 1193 ЦК України, яким судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Інші доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування правильних по суті судових рішень, оскільки ґрунтуються на необхідності переоцінки доказів і обставин, яким суди першої та апеляційної інстанцій надали належу оцінку. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

У справі, що розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у заявників іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій рішення та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь заявників. Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «RUIZ TORIYA v. SPAINE», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).

Враховуючи вимоги статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції, у Верховного Суду відсутні підстави для перегляду оскарженого судового рішення. Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і не дають підстав для скасування оскаржених судових рішень.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2023 року

та постанову Львівського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Сердюк
С. О. Карпенко
І. М. Фаловська