ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1285/25Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/817/941/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні, без виклику сторін, цивільну справу № 607/1285/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Білик Людмила Станіславівна, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2025 року, ухваленого суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складено 20 червня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Збаразький відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів -

В С Т А Н О В И В:

у січні 2025 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2014 року відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 600 грн, щомісячно. Станом на даний час, обставини, що зумовили стягнення аліментів, у визначеному розмірі, перестали існувати, оскільки прожитковий мінімум на дитину відповідного віку неодноразово збільшувався, потреби дочки з віком значно зросли.

Зазначила, що неповнолітня донька є дитиною з інвалідністю, часто хворіє та перебуває на лікуванні, тому сума стягуваних аліментів є недостатньою для утримання дитини. Вказала, що матеріальне становище відповідача змінилося, останній є працевлаштованим та проходить військову службу.

Враховуючи наведене просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений згідно судового рішення від 18 вересня 2014 року та стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2024 року позов ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Збаразький відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів, задоволено частково.

Змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2014 року.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/5 (однієї п`ятої) частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Припинено з дня набрання чинності рішення суду, стягнення із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_2 аліментів, визначених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2014 року, а також виконавчого листа, виданого на його виконання.

Судові витрати залишено за рахунок держави.

Рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Білик Л.С., просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2025 року та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 4000 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вказує на те, що cуд першої інстанції помилково прийшов до висновку про погіршення матеріального стану позивачки та прийшов до хибного висновку про покращення його матеріального становища, оскільки у матеріалах справи відсутні належні докази, а саме, копії чи оригінали квитанцій, пов`язаних із витратами на лікування доньки.

Зазначив, що позивачка працює у товаристві з обмеженою відповідальністю та отримує місячні доходи у вигляді заробітної плати, що підтверджено довідкою форми ОК-5 за період з 2008 по березень 2025 року, також отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю та не зверталась в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 із позовом про стягнення додаткових витрат, у зв`язку з понесеними витратами на лікування.

Окрім того вказав, що необхідною умовою задоволення позову є також доведення зміни матеріального становища батька, однак суд обмежився лише констатацією, що відповідач проходить військову службу у Збройних силах України та отримує відповідне грошове забезпечення.

Вважає, що матеріали справи не містять відповідних фактичних даних, на основі яких можна встановити, яким було матеріальне становище відповідача до набуття ним статусу військовослужбовця та динаміки його доходів.

Посилається на те, що він є військовослужбовцем з 10 травня 2024 року та отримав поранення, внаслідок якого погіршилось його здоров`я.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Посилається на те, що оскаржуване рішення є законним та таким, що ґрунтується на достовірних доказах та правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. Матеріалами справи підтверджено, що дитина сторін часто хворіє, має інвалідність, потребує лікування та реабілітації, однак твердження відповідача про його хворобу не підкріплені офіційними медичними витратами чи судовим висновком про обмеження працездатності.

Окрім того, разом із відзивом на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 подала клопотання про долучення до матеріалів справи додаткового доказу, який має значення для правильного вирішення справи по суті, а саме, скріншот повідомлень.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд зазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Учасники справи зобов`язані подавати всі наявні в них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання про долучення нових доказів слід відмовити, оскільки позивачка жодним чином не мотивувала неможливість подання таких доказів у суді першої інстанції.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги та змінюючи розмір та спосіб стягуваних аліментів, визначеного рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.09.2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальне становище позивачки погіршилось, зросли потреби неповнолітньої дитини з інвалідністю, яку встановлено 21.02.2023 року, дитина часто хворіє та потребує постійного лікування та реабілітації. Суд врахував матеріальне становище відповідача, який є військовослужбовцем та отримує щомісячний дохід у вигляді заробітної плати, а також стан його здоров`я, отримання ним поранення та проходження лікування.

Колегія суддів з даним висновком суду погоджується, оскільки він є мотивованим і ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2014 року.

У даному шлюбі народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 25.11.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції).

Неповнолітня ОСОБА_3 , проживає із матір`ю ОСОБА_2 (Довідка №8529/24, видана 27.04.2024 ЦНАП у місті Тернополі Тернопільської міської ради) та перебуває на її утриманні.

18 вересня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення, яке набрало законної сили, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 17 липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до наявного при матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого заступником начальника Збаразького відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федун М.І., заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів відсутня, переплата зі сплати аліментів у відповідача становить 7 579,25 грн.

ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю з 21.02.2023, основне захворювання: вроджена вада серця; супутнє захворювання: кіфоз грудного відділу хребта, S подібний сколіоз І ст., що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 28 березня 2023 року Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради, медичним висновком № 37 про дитину-інваліда віком до 18 років від 21 лютого 2023 року, виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Так, відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2», ОСОБА_3 проходила стаціонарне лікування з 06.05.2025 по 12.05.2025 у зазначеному лікувальному закладі з приводу розладу вегетативної нервової системи з цефалагічним синдромом, інші уточнені хвороби жовчевого міхура, функціональна диспепсія: синдром епігастрального болю.

Також судом з`ясовано, що 16 лютого 2024 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , видане 16.02.2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції).

ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу в НОМЕР_4 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України з 10 травня 2024 року, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_5 , довідкою від 21 серпня 2024 року №08/2428.

Відповідач проходив обстеження та лікування, у тому числі після отриманої ним вибухової травми (04.10.2024 акубаротравми без пошкодження цілісності барабанних перетинок з цефалагічним та церебрастенічним синдромами), яку він отримав під час проходження військової служби, що підтверджується копією направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією від 16.12.2024; копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3796 хірургічного відділення від 09.10.2024, копією виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 9528/1404, довідкою № 178 гарнізонної військово-лікарської комісії.

Згідно із довідкою про доходи № 116 від 30.01.2025, виданої в/ч НОМЕР_6 , ОСОБА_1 отримує щомісячний дохід у вигляді заробітної плати.

Крім цього, згідно із довідкою в/ч НОМЕР_6 від 26.02.2025, ОСОБА_1 з 12.01.2025 по даний час вибув на виконання бойових завдань.

ОСОБА_2 працює у товаристві з обмеженою відповідальністю та отримує місячні доходи у вигляді заробітної плати, що підтверджено довідкою форми ОК-5 за період з 2008 по березень 2025 року, а також отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю в Управлінні соціальної політики Тернопільської міської ради, що підтверджено довідкою від 18.04.2025 № 1171.

Як на підставу позовних вимог, позивачка посилалася на те, що наявні підстави для зміни розміру та способу стягнення аліментів, визначеного рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року, оскільки її матеріальне становище погіршилось, дитина ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю, часто хворіє. Відповідач є працевлаштованим та проходить військову службу у Збройних Силах України, тому матеріальне становище платника аліментів суттєво покращилося, внаслідок чого виникла необхідність звернення до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів, а саме стягнення аліментів в частці від заробітку (доходу).

Частиною першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з вимогами статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першої статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з вимогами частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В силу вимог статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2014 року стягуються з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 600 грн, щомісячно.

Донька позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною з інвалідністю, хворіє, діагноз: вроджена вада серця та наявні супутні захворювання: кіфос грудного відділухребта, сколіоз.

Як встановлено матеріалами справи, на даний час змінилось матеріальне становище відповідача, що підтверджується довідкою про доходи № 116 від 30.01.2025, виданої в/ч НОМЕР_6 , з якої вбачається, що заробітна плата відповідача за період з серпня 2024 року по січень 2025 року склала 244526,60 грн, з яких утримано на податки 3054,94 грн, сплачено аліменти 90335,59 грн, всього до сплати 154191,01 грн.

Отже, суд першої інстанції встановивши, що відповідач є працездатним, перебуває на військовій службі, відомості про наявність на його утриманні непрацездатних осіб відсутні, дитина хворіє та отримує постійне лікування, відповідно змінилися витрати на її утримання, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів та стягнув з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/5 частки всіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір та спосіб стягнення аліментів відповідає принципам розумності та справедливості, враховує інтереси неповнолітньої дитини.

Посилання представника заявника на те, що судом не доведено змін матеріального стану батька та не взято до уваги його проблеми зі здоров`ям колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки ці обставини були належним чином досліджені, оцінені та враховані судом першої інстанції .

Таким чином, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір та спосіб стягнення аліментів відповідає принципам розумності та справедливості, враховує інтереси малолітньої дитини.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги статей 182, 184 СК України, встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_1 в межах ним понесених.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Білик Людмила Станіславівна, залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати по справі покласти на відповідача, в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома