Справа № 448/2130/24 Головуючий у 1 інстанції: Гіряк С.І.
Провадження № 22-ц/811/1713/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 16 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу та розміру стягнення аліментів на дитину,

встановив:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила змінити спосіб та розмір стягнення аліментів, визначених рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 08 червня 2017 року у цивільній справі №448/525/17, та стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалась на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 23 травня 2017 року шлюб між ними розірвано, а рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 08 червня 2017 року у справі №448/525/17 присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з 27.04.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Однак, у зв`язку із збільшенням вартості життя, присуджені на дитину аліменти у вказаному розмірі на сьогоднішній день є недостатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини, вона не має можливості повністю забезпечити сину належний рівень життя за власні кошти, а відповідач добровільно збільшити розмір аліментів не бажає, участі в додаткових витратах на дитину, зокрема, на лікування та навчання дитини, не приймає, тому просила про збільшення розміру аліментів та визначення їх у частці від доходу відповідача.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 16 квітня 2025 року позов задоволено.

Змінено спосіб та розмір стягнення аліментів, визначений рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 08 червня 2017 року у справі №448/525/17.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дати набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просив його скасувати з підстав недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликався на те, що позивачкою не надано суду жодного документального підтвердження обставин погіршення її матеріального стану та покращення матеріального стану відповідача, які суд визнав встановленими. Водночас, його стороною подано суду докази про те, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби в Збройних Силах України 07.02.2025 року отримав поранення в зоні бойових дій, втратив праву нижню кінцівку, перебуває на стаціонарному лікуванні та, в подальшому, буде потребувати затрат коштів на лікування, протезування та реабілітацію.

Наголошує, що не відповідає дійсності і твердження позивачки про відсутність у нього інших утриманців, адже, згідно поданого суду свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , він має від іншого шлюбу малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вважає, що всі ці обставини свідчать про погіршення його матеріального стану, оскільки у зв`язку з отриманою травмою та ампутацією нижньої кінцівки, він не може працювати та сам потребує стороннього догляду, однак, ця обставина судом не врахована.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що з відповідача стягуються аліменти в розмірі 900 грн., що є менше 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, він не забезпечує достатній рівень життя для розвитку сина та не відповідає реаліям сьогодення, адже, із розрахунку заборгованості від 23.03.2025 року, і на це покликається суд, вбачається, що у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму на дитину з відповідача ще з січня 2024 року на утримання сина стягується 1598 грн. аліментів щомісячно.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 30.09.2025 року, є дата складення повного судового рішення 10.10.2025 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.51 Конституції України, 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.ч.8, 9 ст.7 СК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.ч.1, 2 ст.141 СК України).

Судом встановлено, що з 12.12.2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 23 травня 2017 року (справа 448/528/17).

У шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Дитина проживає разом із матір`ю позивачкою ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою №1328 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою 19.11.2024 року Центром надання адміністративних послуг Мостиської міської ради Львівської області, а з батька дитини відповідача ОСОБА_1 , за рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 08 червня 2017 року (справа №448/525/17) стягуються аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн., щомісячно, починаючи з 27.04.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка не перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Яворівської РДА та не отримує допомоги, що підтверджується довідкою управління соціального захисту населення Яворівської районної державної адміністрації №1929 від 05.11.2024 року.

З розрахунку заборгованості старшого державного виконавця Мостиського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) від 20.03.2025 року вбачається, що у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму на дитину з відповідача з січня 2024 року на утримання сина стягується 1598 грн. 00 коп. аліментів щомісячно.

Син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , часто хворіє гострими респіраторними захворюваннями, що підтверджується довідкою фельшерсько-акушерського пункту с. Старява, а також 05.06.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_3 №3743 від 06.06.2024 року.

Відповідач ОСОБА_1 проходив військову службу у зв`язку з мобілізацією у військовій частині НОМЕР_3 з 19.11.2024 року, що підтверджується довідкою №1656 командира військової частини НОМЕР_3 від 01.12.2024 року та копією військового квитка серії НОМЕР_4 , та у зв`язку з пораненням перебував на лікуванні, що підтверджується виписками з медичної карти стаціонарного хворого №2124 від 12.02.2025 року та №1149 від 09.02.2025 року, довідкою військово-медичного клінічного центру Західного регіону №207 від 18.02.2025 року.

Від іншого шлюбу відповідач має дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Задовольняючи вказаний позов, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

За вимогами ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вказаної норми, аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того із батьків, з ким проживає дитина та на чиєму утриманні вона перебуває.

Таким чином, названими вище положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу платника чи у твердій грошовій сумі) поставлений у залежність від вимоги того, хто має право на аліменти, та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

В свою чергу, частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, присуджених за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі і навпаки).

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 листопада 2018 року (справа №372/2393/17).

Отже, позивачі у відповідній категорії справ, як одержувачі аліментів, не обмежені правом на подання заяви про збільшення розміру таких, зокрема, шляхом зміни способу їх присудження.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно вважав, що є підстави для зміни способу стягнення аліментів.

Інші доводи апелянта, зокрема, щодо неврахування зміни матеріального стану сторін, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, змінюючи спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів, суд фактично виходив із визначеного п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України розміру аліментів. При цьому, колегія суддів звертає увагу на норму ч.2 ст.161 ЦПК України, яка надає особі право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті (стягнення аліментів на одну дитину в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів), в наказному або спрощеному позовному провадженні, на свій вибір.

У зв`язку з цим, не має правового значення та обставина, що відповідач має ще одну дитину від іншого шлюбу, оскільки при такому вирішенні спору її право на належне утримання від батька не будуть порушені.

Змінювати спосіб стягнення аліментів, в силу приписів частини третьої статті 181 СК України, є правом одержувача аліментів (позивачки) і таке право є безумовним, тобто можливість реалізації цього права не ставиться в залежність від певних обставин, таких як зміна матеріального або сімейного стану батьків дитини, погіршення або поліпшення їх здоров`я тощо. Реалізація цього права направлена, перш за все, для забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

Окрім того, необхідно зазначити, що відповідач не надав доказів про свій дохід і розмір такого суду не називає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що він за своїм матеріальним становищем не може виконувати батьківських обов`язків по утриманню дитини та сплачувати аліменти саме у розмірі 1/4 частини від усього його заробітку (доходу) на даний час або що присудження матеріального утримання дитини в розмірі 1/4 його заробітку (доходу) є надмірно великою сумою.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, про те, що відповідач під час проходження військової служби в Збройних Силах України отримав поранення в зоні бойових дій, втратив праву нижню кінцівку, перебуває на стаціонарному лікуванні та, в подальшому, буде потребувати затрат коштів на лікування, протезування та реабілітацію тощо, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимоги позивачки про зміну способу стягнення аліментів на дитину.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач, як платник аліментів, не позбавлений права звертатись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів у разі погіршення свого майнового стану.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та обставини справи, давши належну оцінку доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 16 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 10 жовтня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич