Провадження № 2/344/4474/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

13 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.

за участю секретаря судового засідання Турчин Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

25.07.2025 представник позивача адвокат Микитченко П.С. через систему «Електронний суд» звернувся до суду із позовом до відповідача, у якому просив : визнати за позивачем право власності на частку в господарському приміщенні №СХІІІ, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначено, що 12.07.2011 між сторонами укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя, було придбано господарське приміщенні №СХІІІ, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Титульним власником вказаного майна є відповідач (а.с. 1-4).

25.07.2025 справа надійшла до суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана судді Кіндратишин Л.Р. (а.с. 14).

29.07.2025 позовну заяву залишено без руху (а.с. 17-18). 02.08.2025 стороною позивача усунуто недоліки.

05.08.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 32-33).

22.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 47-48).

Позивач у судове засідання не з`явилася, її представник, адвокат Микитчин П.С., подав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без позивача та її представника, позовну заяву підтримує в повному обсязі, просить її задоволити. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі через сайт «Судова влада». Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст.223,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання.

Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 09.10.2025 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 12.07.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 12.07.2011 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, про що складено актовий запис №40. Прізвище після одруження: чоловіка - ОСОБА_4 , дружини - ОСОБА_4 ( а.с. 7).

Згідно з договору купівлі-продажу господарського приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Галигою П.Я., укладеного 31.10.2019 між ОСОБА_5 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець), Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві (продати), а Покупець зобов`язується прийняти у власність об`єкт нерухомого майна господарське приміщення №СХІІІ, що розташоване: АДРЕСА_1 , та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Об`єкт нерухомого майна в цілому складається з господарського приміщення №СХІІІ (вбудованого), позначеного літерою «А», загальною площею 20,2 кв. м. (а.с. 26-29).

Згідно з абз. 6 п. 6. вказаного договору Покупець на момент укладення цього Договору перебуває у зареєстрованому шлюбі. Придбання об`єкта нерухомого майна за цим договором вчиняється за згодою жінки Покупця ОСОБА_1 , що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено 31.10.2019 за реєстровим №1644 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Галигою П.Я.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №186997667 від 31.10.2019, господарське приміщення №СХІІІ, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, загальною площею 20,2 кв.м., на праві приватної власності в частці 1/1 належить ОСОБА_2 (а.с. 30-31). Такі дані судом на актуальність на час розгляду справи перевірено, є незмінними.

Так, правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень наданих в п.п. 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Враховуючи зазначене вище вбачається, що діє абсолютна презумпція спільності права власності, в тому числі й подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), у якому Верховний Суд відійшов від правових висновків, викладених у постанові від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15.

Судом враховано, що таке нерухоме майно ( господарське приміщення) набуто за період перебування у шлюбі.

Відтак, суд дійшов висновку, що сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є: господарське приміщення №СХІІІ, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

І саме таке майно підлягає поділу з урахуванням рівності часток, що презюмується.

Так, визнання ідеальних часток сторін в цьому нерухомому неподільному майні без його реального поділу та залишення нерухомого неподільного майна у їх спільній частковій власності не буде відповідати інтересам сторін, так як не вирішить спір по суті.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 зазначено, що у разі задоволення позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність відповідача на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою.

Зі змісту статті 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

За таких обставин, у випадку якщо неподільну річ не можна реально поділити між сторонами відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки сторін у цьому майні без його реального поділу та залишає майно у спільній частковій власності.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками, сформульованими у постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16, Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 559/609/15.

Беручи до уваги, що сторони не погодили порядок поділу вказаного приміщення, а частки в цьому об`єкті права спільної сумісної власності сторін є рівними; спірне нерухоме майно придбане за час шлюбу, належних, допустимих доказів, що таке є особистою власністю будь-кого з подружжя, суду не надано, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину господарського приміщення №СХІІІ, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8.

Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача.

На підставі керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 247, 259, 263, 265, 268, 273, 280-285, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку господарського приміщення №СХІІІ, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 067 ( три тисячі шістдесят сім) гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_2 , адреса : АДРЕСА_2 ;

Відповідач : ОСОБА_2 , РНОКПП : НОМЕР_3 , адреса : АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 13.10.2025.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.