Справа № 487/3789/22
Провадження № 2/487/88/25
09.10.2025 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого-судді: А.А. Лагоди
секретаря: К.М. Мамчур
за участю позивача: ОСОБА_1
представника позивача: Р.В. Бєлової
представник відповідача: О.І. Шергелюк
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Лариса Миколаївна про розірвання договору довічного утримання,
23.11.2022 ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Лариса Миколаївна про розірвання договору довічного утримання. Позов мотивовано тим, що 21.03.2005 ОСОБА_3 уклала договір довічного утримання з відповідачем про те, що вона передає останній у власність належну їй квартиру АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Л.М., реєстровий номер 114. Згідно договору, відповідач повинна була забезпечувати позивача харчуванням, одягом, необхідною допомогою, купувати ліки. Однак протягом всього часу, відповідач не виконувала вимоги договору, у зв`язку з чим позивач, будучи особою похилого віку була змушена самостійно докладати зусилля для організації свого життя, що є підставою для розірвання договору.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2022 зазначена вище позовна заява надійшла в провадження судді Кузьменко В.В.
Ухвалою суду від 29.11.2022 по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 27.03.2023 закрито підготовче судове засідання призначено справу до розгляду та витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Л.М., копію нотаріальної справи щодо посвідчення договору довічного утримання від 21.03.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 01.12.2023 забезпечено позов та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 із забороною вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на нерухоме майно.
Ухвалою суду від 01.12.2023 провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Лариса Миколаївна про розірвання договору довічного утримання зупинено до залучення правонаступників позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 23.10.2024 залучено до участі в справі правонаступника померлої позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 та замінено сторону позивача її правонаступником.
Ухвалою суду 02.07.2025 суддя Кузьмеко В.В. відмовив у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_5 про відвід головуючого судді Кузьменко В.В. у цивільній справі.
Ухвалою суду 02.07.2025 суддею Кузьменко В.В. задоволено самовідвід від розгляду справи.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2025 зазначена цивільна справа заява надійшла в провадження судді Лагода А.А.
Ухвалою суду від 16.07.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 13.08.2025 закрито підготовче судове засідання призначено справу до розгляду.
30.11.2023 до суду від представника відповідача ОСОБА_6 адвоката Шергелюк О.І. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві адвокат відповідача наголошує, що в позові відсутні посилання на будь-які докази на підтвердження твердження щодо ненадання позивачці повного утримання (забезпечення одягом, харчуванням, доглядом тощо). Впродовж 17 років між сторонами не виникало непорозумінь стосовно їх відносин по договору. На момент звернення з позовом позивачці виповнилось 95 років. Позивач перебувала під впливом сторонніх людей, не виключено, що позов поданий саме під впливом тих, хто, начебто діяв у її інтересах. Докази про забезпечення позивача харчуванням відсутні бо сторони по договору не вели таких підрахунків, між сторонами за 17 років склалися майже родинні відносини. До 2013 сторони жили по сусідству, відповідач готувала і годувала також позивача. Після 2013 відповідачка переїхала на інше місце проживання щоб було зручніше допомагати позивачу, купувала харчі, готувала страви. Придбала позивачці холодильник аби не псувались харчі, що можуть підтвердити свідки. Відповідач забезпечила позивачу декларацію з сімейним лікарем, ставила крапельниці. Впродовж 17 років відповідач прала одяг та білизну позивача, прибирала в квартирі, купала її, придбала металопластикові вікна у кухні позивача, створювала для позивача належні побутові умови. Також відповідач оплачувала комунальні послуги за квартиру в якій проживала позивач. Всі витрати значно більше за 17,00 грн. за місяць як передбачено в договорі. В лютому 2022 відповідач маючи 8 річну дитину вирішила виїхати в евакуацію, забрати з собою позивача було неможливо через її вік та фізичний стан. За погодженням з позивачем було вирішено, що відповідач буде оплачувати довіреній людині витрати на піклування за позивачем. По дорозі в евакуацію на телефон відповідача надійшов дзвінок жінки, яка представилась ОСОБА_7 яка заявила, що забрала до себе позивача, а квартира перейде до неї. Про замінені замки в квартирі підтвердила родичка яка мала доглядати за позивачем. Як тільки стало можливим виїхати в м. Миколаїв відповідач 29.06.2023 звернулась до правоохоронних органів із заявою про викрадення позивача, заміною замків.
28.11.2024 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бєлової Р.В. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. Позивач просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений 21.03.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 114; застосувати наслідки розірвання договору, повернувши квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з однієї жилої кімнати жилою площею 19,3 кв.м., загальною площею 35,0 кв.м у власність ОСОБА_3 ; зняти заборону з квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї жилої кімнати жилою площею 19,3 кв.м., загальною площею 35,0 кв.м., яку було накладено 21.03.2005 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Л.М. за договором довічного утримання, укладеного 21.03.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстровану в реєстрі заборон за реєстр. № 2; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 усі судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.
10.03.2025 до суду від Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшла копія постанови про закриття кримінального провадження від 30.04.2024 у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення разом з копіями матеріалів.
Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, при цьому зазначили, що відповідачем не виконано умови договору та вона фактично самоусунулась від виконання своїх зобов`язань.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, при цьому додала, що її довіритель належним чином виконувала свої зобов`язання по договору і доказів протилежного стороною позивача не надано.
Третя особа приватний нотаріус Сидоренко Л.М. в призначене судове засідання не з`явилась, про час та дату судового засідання повідомлялась належними чином. Раніше 13.06.2025 до суду від третьої особи надходило клопотання про розгляд справи без її участі.
Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, заслухавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення до справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Згідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.
Судом встановлено, що 21.03.2005 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сидоренко Л.М., зареєстровану у реєстрі за №114 (далі Договір).
Відповідно до п.1 Договору позивач ( ОСОБА_3 ) передала у власність відповідача ( ОСОБА_4 ) квартиру АДРЕСА_4 , житловою площею 19,3 кв.м., загальною площею 35,0 кв.м.
Згідно з п.5 Договору відповідач ( ОСОБА_4 ) зобов`язалась довічно утримувати позивача ( ОСОБА_3 ), забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, ліками та залишити в її безоплатному довічному користуванні вище вказану квартиру.
Вартість матеріального забезпечення (лікування, харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі 17,00 грн. на місяць. Сторони домовились, що цей Договір не передбачає забезпечення грошима ОСОБА_3 зі сторони ОСОБА_4 .
З наданих приватним нотаріусом Сидоренко Л.М. документів до Договору судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03.11.1997 вказана вище квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2004 ОСОБА_3 успадкувала частки квартири АДРЕСА_4 від свого чоловіка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявою від 21.03.2005 ОСОБА_9 чоловік ОСОБА_4 надав останній згоду на укладення його дружиною договору довічного утримання з ОСОБА_3 .
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.06.2021 визначено, що ОСОБА_4 вийшла заміж за ОСОБА_10 та після реєстрації шлюбу отримала прізвище « ОСОБА_11 ».
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 95 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 28.11.2023.
Відповідно до заповіту від 19.03.2022 ОСОБА_3 заповіла все своє майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що також підтверджується матеріалами спадкової справи №118/2023 від 29.11.2023.
Договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін у судовому порядку (п.6 Договору).
Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України, також встановлено свободу договору, з посиланням на ст. 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частина 1 ст. 638 ЦК України передбачає, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов договору належать умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного вид), а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У відповідності до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.
Згідно ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
При цьому прямо і чітко вирішено питання про значення вини для вирішення спору про розірвання договору: договір підлягає розірванню незалежно від вини набувача у невиконанні чи неналежному виконанні зобов`язання.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Пред`являючи позов, позивач послалась на те, що відповідач не виконувала вимоги п.5 Договору, не надавала позивачці повного утримання, не забезпечувала одягом, харчуванням, доглядом, не купувала ліки, не надавала необхідної допомоги, що є підставою для розірвання Договору.
Вирішуючи питання про «неналежне виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання (догляду)», суд повинен ураховувати конкретні обставини справи, умови договору довічного утримання (догляду) та положення статті 651 ЦК України, які визначають загальні підстави для зміни або розірвання договору.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 509/513/16-ц (провадження № 61-6725св18).
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору.
У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
ОСОБА_1 пояснила суду, що з початку повномасштабної війни забрала до себе двоюрідну бабусю ОСОБА_3 бо її ніхто не доглядав.
В судовому засіданні допитано свідків.
Допитана в якості свідка ОСОБА_12 пояснила суду, що спілкувалась з ОСОБА_13 вона працювала у ОСОБА_14 нянею доглядала її сина ОСОБА_15 , який виріс та поїхав. Після чого у ОСОБА_14 відносини зіпсувались з бабусею, яка розповідала як вона на неї кричала, закривала у квартирі. ОСОБА_14 коли вийшла заміж та народила дитину переїхала і дуже рідко стала приїздити до бабусі. ОСОБА_13 доглядала себе до війни, просила сусідів щоб принесли їжу. Зазначила, що ОСОБА_14 була роздратована коли сусіди намагались нагодувати бабусю.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_16 пояснив суду, що ОСОБА_14 знає давно, вона була масажистом в його дружин. Вона казала, що є сусідка за якою та доглядає, носить продукти, готує. Коли розпочалась війна ОСОБА_14 потрапила під обстріл та виїхала разом з донькою в Німеччину.
Допитана в якості свідка ОСОБА_17 пояснила суду, що познайомилась з ОСОБА_13 приблизно 15 років тому. Свідку відомо зі слів ОСОБА_14 , що остання близько 20 років доглядає за бабусею.
Допитана в якості свідка ОСОБА_18 пояснила суду, що в будинку проживає 30 років, знає ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , і що бабуся допомагала з дитиною. Стосунки між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були дружні, вони були як рідні близько 20 років. ОСОБА_14 просила сусідів приглянути за бабусею коли у 2022 виїхала дза кордон. ОСОБА_14 повідомила свідку, що бабуся переписує на неї квартиру, родичів у бабусі не було, ніколи не бачила їх. До війни ОСОБА_13 сама підіймалась на 4 поверх до свідка, в неї зі здоров`ям все було нормально, ключі від квартири ОСОБА_14 залишала двом сусідам тому закрити ОСОБА_13 не могли.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_19 пояснив суду, що ОСОБА_14 і ОСОБА_13 знає десь 30 років, вони здружились, ОСОБА_13 доглядала дитину ОСОБА_14 . Свідку відомо зі слів ОСОБА_13 , що вона зробила заповіт. Свідок бачив, як ОСОБА_14 носила бабусі їжу, скарг від бабусі на ОСОБА_20 не було.
Допитана в якості свідка ОСОБА_21 пояснила суду, що ОСОБА_11 приходиться їй невісткою, яка доглядала ОСОБА_13 яку знала десь 10 років, свідок приходила до ОСОБА_13 , невістка готувала їй їсти, купувала ліки. ОСОБА_11 виїхала з ОСОБА_22 06.03.2022, а через тиждень свідок разом з іншою жінкою при відвідуванні ОСОБА_13 виявили її відсутність, сусіди повідомили їм, що ОСОБА_13 забрали, якісь родичі.
Згідно пояснень свідків встановлено, що догляд за ОСОБА_13 здійснювала ОСОБА_14 до моменту виїзду з м. Миколаєва під час активної фази війни у 2022, яка згодом повернулась у 2023 році, а в цей проміжок просила сусідів та третіх осіб доглянути за бабусею.
Надані відповідачем виписки з її банківського рахунку і додатковим рахункам свідчать про те, що остання здійснювала оплату комунальних послуг за адресою відчуженого домоволодіння. ОСОБА_23 не перешкоджала ОСОБА_3 проживати у будинку, і цей факт сторони не оспорювали.
Доказів, які б підтвердили факт самоусунення відповідача від виконання зобов`язань або неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань, які закріплені сторонами у пункті 5 Договору довічного утримання, сторона позивача не надала.
Матеріали справи не містять даних про наявність претензій з боку ОСОБА_3 на адресу відповідача щодо невиконання умов договору довічного утримання з дня укладення Договору з 21.03.2005 до дня звернення до суду з цим позовом 23.11.2022.
Отже, аргументи сторони позивача щодо невиконання відповідачем умов Договору спростовуються матеріалами справи, суд приходить до висновку про те, що правонаступник ОСОБА_3 ОСОБА_1 не довела обґрунтованості своїх позовних вимог про розірвання договору довічного утримання, оскільки ОСОБА_4 надала докази на утримання відчужувача, включаючи оплату комунальних послуг.
За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати понесені стороною позивача в силу ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню та покладаються на сторону позивача.
Раніше застосовані заходи забезпечення позову підлягають скасуванню в силу ч. 9 ст. 158 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 744, 745, 755, 756, 653 ЦК України, ст.12, 19, 42, 81, 89, 158, 200, 206, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Лариса Миколаївна про розірвання договору довічного утримання залишити без задоволення.
Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.12.2023 по справі № 487/3789/22, а саме:
- зняти арешт з об`єкта нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 ;
- зняти заборонити, щодо вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (переєстрації) права власності на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , а саме на квартири АДРЕСА_2 ;
- зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_2 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , остання відома адреса: АДРЕСА_6 .

Третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сидоренко Лариса Миколаївна, адреса: АДРЕСА_7 .

Повний тест рішення складено 09.10.2025.

Суддя А.А. Лагода