Справа № 461/8401/24 Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/1014/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Марко О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 лютого 2025 року у справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У жовтні 2024 року позивач акціонерне товариство (далі АТ) «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 103092 грн. 43 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29.01.2022 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування №Z65.24906.009389313, шляхом акцептування позичальником публічної пропозиції про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті банку.

Згідно умов кредитного договору, відповідач отримала кредит в розмірі 48400 грн., зі сплатою 55% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів, у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Вказує, що банк повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами, проте, відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін і не сплатила нараховані інші платежі за кредитним договором.

Останній платіж відповідачкою здійснено 22.09.2022 року, сума боргу за кредитним договором, станом на 30.08.2024 року, складає 103092 грн. 43 коп., що підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 та довідкою-розрахунком заборгованості станом на цей день.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідачки банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 09.07.2024 року, в якій банк вимагав терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості, та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачці було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення з неї заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 лютого 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за договором кредиту та страхування №Z65.24906.009389313 від 29.01.2022 року в розмірі 103092 грн. 43 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просила його скасувати з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що строк дії укладеного між сторонами кредитного договору сплив 29.01.2025 року, а це, на думку апеллянта, означає, що у межах строку кредитування до 29.01.2025 року боржник за кредитним договором повинен був, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 29.01.2025 року, відповідач мала обов`язок повернути всю заборгованість за кредитним договором, відтак, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Зазначає, що умови кредитного договору містять обов`язок відповідача сплачувати банку плату за обслуговування кредиту, яка включена до щомісячних платежів, що є нікчемними умовами таких договорів.

Додає, що позивач не наводить детального розрахунку заборгованості із зазначенням структури боргу та замовчує про включення до такої структури прихованих платежів за обслуговування кредитом.

Крім того, наголошує, що проценти за користування кредитом були нараховані позивачем після направлення відповідачу вимоги про повернення всієї суми боргу.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 23.09.2025 року, є дата складення повного судового рішення 03.10.2025 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.01.2022 року між АТ «Ідея Банк» (кредитодавець), ТОВ «Нью Файненс Сервіс» (страховий агент) та ОСОБА_1 (позичальник, страхувальник) укладено договір кредиту та страхування №Z65.24906.009389313 (далі кредитний договір), згідно з яким, позичальник отримала кредит в розмірі 48400 грн., зі сплатою 55% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Пунктами 1-4 кредитного договору визначено, що тип кредиту зустрічна пропозиція, сума кредиту 48400 грн., процента ставка змінювана 55% річних, строк кредиту 36 місяців.

Відповідно до п.1.12.2 кредитного договору, у разі затримання клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення кредиту, такі платежі або повернення кредиту здійснюються клієнтом протягом 30 календарних днів, з дня одержання від кредитодавця такої вимоги надісланої листом через установи зв`язку.

Пунктом 3.1 кредитного договору визначено, що нанесенням власноручного підпису під цим договором, позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб AT «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті банку.

Пунктом 1.10 договору передбачено, що банк надає кредит клієнту шляхом: переказу коштів за наступними реквізитами: ЄДРПОУ ; рахунок НОМЕР_2 ; сума 25802 грн; ЄДРПОУ ; рахунок UA0833704; сума 19000 грн.; зарахування залишку коштів після виконання п.1.10.1 на рахунок № НОМЕР_3 позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк», МФО 336310, та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 48400 грн., згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього договору. Спосіб оплати переказ коштів на рахунок ТДВ «СК «АРКС ЛАЙФ» в АТ «Ідея Банк».

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами №10352548, №10352547, №10352546, та №10352544 від 31.01.2022 року.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 не повернула отриманий кредит у встановлений термін і не сплатила нараховані проценти, у зв`язку з чим сума заборгованості, станом на 30.08.2024 року, складає 103092 грн. 43 коп., з яких: тіло кредиту 46508 грн. 32 коп., нараховані проценти 56584 грн. 11 коп.

Вказана заборгованість підтверджується випискою по особовому рахунку відповідачки та довідкою-розрахунком заборгованості.

Згідно з випискою по особовому рахунку відповідачки за кредитним договором, останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 22.09.2022 року.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, 09.07.2024 року на адресу відповідачки направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а сааме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачку повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до неї будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Як встановлено судом, стороною відповідача не заперечується сам факт укладення кредитного договору.

Встановлено, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст.204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину.

ОСОБА_1 прострочила погашення поточних платежів кредиту та нарахованих процентів, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань.

Як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, станом на 30.08.2024 року, заборгованість за тілом кредиту складає 46508 грн. 32 коп., за простроченими процентами 56584 грн. 11 коп., а всього 103092 грн. 43 коп.

Іншого розрахунку заборгованості за кредитним договором, який би відповідач вважала правильним, нею не надано, притому, що відповідачкою не заперечується факт існування заборгованості за кредитним договором.

Також встановлено, що згідно меморіальних ордерів, частина наданих у кредит коштів в сумі 19000 грн. була спрямована на погашення кредиту №Е07.24906.008629622 від 07.09.2021 року, 25802 грн. на погашення кредиту №200337360 від 06.04.2021 року, 3212 грн. 50 коп. видача кредиту, згідно кредитного договору № Z65.24906.009389313 та 385 грн. 50 коп. страховий платіж Z65.24906.009389313.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається з наданої позивачем виписки з рахунку відповідачки, остання дійсно отримала кредитні кошти та користувалася ними, періодично погашала тіло кредиту та проценти, останній платіж здійснила 22.09.2022 року.

Отже, надана позивачем виписка про рух коштів за наданим кредитом підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також розмір заборгованості за кредитом, який додатково підтверджується довідкою- розрахунком заборгованості.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що наявні у справі докази в своїй сукупності підтверджують погодження сторонами всіх істотних умов кредитного договору, факт надання банком відповідачці ОСОБА_1 кредитних коштів у вказаній сумі, користування відповідачкою кредитними коштами та неповернення їх на письмову (досудову) вимогу банку у зазначений строк.

Аргументи відповідача про те, що при укладенні кредитного договору із споживачем АТ «Ідея Банк» не дотримався вимог, передбачених ч.3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, колегією суддів відхиляються, оскільки на виконання ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» позивач надав споживачу усю необхідну інформацію перед укладенням кредитного договору, що стверджується Паспортом споживчого кредиту, підписаним особисто ОСОБА_1 29.01.2025 року.

Таким чином, погодившись на всі запропоновані банком умови, ОСОБА_1 підписала договір кредиту та страхування №Z65.24906.009389313 від 29.01.2022 року.

Окрім того, у п.п.3.6, 3,7 кредитного договору вказано, що нанесенням власноручного підпису, позичальник засвідчив, що до укладення цього договору, банком надана інформація в повному обсязі, яка зазначена в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та він ознайомлений з нею; підтвердив та засвідчив, що до укладення цього договору, банком надано позичальнику для порівняння різні пропозиції щодо кредитування та за спеціальною формою у вигляді Паспорта споживчого кредиту, та, що позичальник ознайомився з інформацією, необхідною для отримання споживчого кредиту, з наявними та можливим видами кредитування у банку, для прийняття усвідомленого рішення, а також самостійно обрав страхову компанію.

Відповідач ОСОБА_1 не скористалась наданим їй правом, передбаченим п.п.1.12, 1.12.1 кредитного договору, на відмову від договору чи його припинення, а відтак, вважала умови кредитного договору прийнятними для себе.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували звернення ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк» за роз`ясненням тих чи інших пунктів кредитного договору, зокрема, щодо застосування процентної ставки та періоду її застосування.

Безпідставними є доводи відповідачки про те, що проценти за користування кредитними коштами банк не може нараховувати після закінчення строку кредитування, оскільки спірна заборгованість заявлена до стягнення достроково, а спірні проценти нараховані до спливу строку, вказаного в досудовій вимозі банку. При цьому, необхідно зазначити, що власне ту суму процентів, яка зазначена в досудовій вимозі, станом на 09.07.2024 року, 56584 грн. 11 коп. (47438 грн. 28 коп. (прострочені проценти) + 9145 грн. 83 коп. (строкові проценти)), просить стягнути позивач за даним позовом.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та обставини справи, давши належну оцінку доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 03 жовтня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді С.М. Копняк

А.В. Ніткевич