КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року місто Київ.

Справа № 369/18828/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/14987/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Кролівець О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 липня 2025 року (ухвалене у складі судді Фінагеєвої І.О., інформація щодо дати складення повного тексту рішення відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до держави Україна в особі Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визначення грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , звернувся з позовом до держави Україна в особі Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визначення грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди та стягнення коштів.

Свої вимоги мотивував тим, що у провадженні Вишневого відділу державної виконавчої служби перебувають чотири виконавчих листи, а саме три від колишньої дружини ОСОБА_3 та один від Судової адміністрації України, боржником в яких зазначений ОСОБА_1 . Дізнавшись про відкриття виконавчих проваджень за цими виконавчими листами, ОСОБА_1 подав заяви до Вишневого відділу державної виконавчої служби та до Міністерства юстиції України про факт порушення підвідомчості та ряд досудових попереджень, які державні органи не взяли до уваги, в зв`язку з чим такі дії позивач протягом двох років оскаржував у судовому порядку. Позивач вважає, що на час відкриття виконавчих проваджень с. Гатне належало до Фастівського району Київської області, натомість у виконавчих листах указано адресу боржника: АДРЕСА_1 . Отже виконання цих виконавчих листів не належить до юрисдикції Вишневого районного відділу державної виконавчої служби. За таких умов всі подальші дії відповідача в межах виконавчих проваджень позивач вважає протиправними. В межах виконавчого провадження № НОМЕР_4 позивач вважає, що державний виконавець протиправно вжив інші дії в порядку примусового виконання рішення незважаючи на те, що рішення місцевого суду оскаржується в апеляційному порядку, а отже підлягає виконанню на цьому етапі виключно в частині негайного виконання.

Крім того, виконавчий лист № НОМЕР_4 у справі № 523/6790/19 визнаний таким, що не підлягає виконанню. Обмеження прав позивача в межах цього виконавчого провадження завдало йому душевних страждань. В межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 державний виконавець не повідомив позивача у встановлений законом строк про виконання ухвали суду, постановленої за результатами розгляду скарги на дії державної виконавчої служби. У виконавчому провадженні № НОМЕР_2, стягувачем у якому є Державна судова адміністрація, позивач зазначає, що службові особи відділу державної виконавчої служби остаточно не вирішили питання про повернення виконавчого листа, натомість почали збір персональних даних стосовно боржника, яким є позивач ОСОБА_1 , згоду на збір яких він не давав.

Позивач наголошував на тому, що Вишневий відділ державної виконавчої служби знав про порушення правил підвідомчості, однак продовжував вчиняти дії, які не відповідали вимогам закону. В порядку примусового виконання судових рішень у цих виконавчих провадженнях позивачу щоразу блокувалися рахунки та продовжувався збір інформації стосовно нього. Такі дії у встановленому законом порядку визнано незаконними, позивач зауважує, що ці дії завдали йому моральних страждань, що вважає підставою для відшкодування йому моральної шкоди.

Також позивач зазначав, що Вишневий відділ державної виконавчої служби, отримуючи від батька кошти в рахунок сплати аліментів, не перераховував ці кошти матері дитини, чим порушив право дитини на належне існування, оскільки дитина фактично ці кошти недоотримувала та була позбавлена можливості оскаржити такі дії державної виконавчої служби.

Позивач просив суд :

1.стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому протиправними діями Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області у розмірі 288 630,00 грн;

2.стягнути з Державного бюджету України на користь малолітньої ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області у розмірі 12 000,00 грн;

3.вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області ід 24 липня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 28 липня 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить змінити оскаржуване рішення, яким стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому протиправними діями Державою Україна в особі Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), грошові кошти в розмірі 288 630,00 грн; стягнути з Державного бюджету України на користь малолітньої дитини ОСОБА_2 , яку представляє батько ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої їй протиправними діями Державою Україна в особі Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), грошові кошти в розмірі 12 000 грн; зобов`язати відповідача надати відповідь на поставлені запитання у формі заяви свідка, які зазначені у позовній заяві. Вирішити питання судових витрат.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що дії виконавця завдали ОСОБА_1 колосальної моральної шкоди, такі як нервовий стрес, відчуття тривоги, у тому числі за здоров`я своїх близьких, сильні душевні переживання та моральні страждання, приниження, розгубленість, інші негативні наслідки, розповсюдження банківської інформації іншим сторонам без його згоди, а суд першої інстанції стягнув лише 20 000 гривень моральної шкоди.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не надав належні та допустимі докази незаконності дій відповідача стосовно малолітньої ОСОБА_2 , а отже не довів факт заподіяння моральної шкоди, оскільки аліменти є власністю дитини, а відповідач отримуючи кошти від батька не вчиняв дії, щодо перерахування коштів стягувачу, що позбавляло дитину належного фінансування зі сторони батька, а окремо оскаржити такії дії дитина не могла, бо вона не є учасиком виконавчого провадження.

Звертає увагу, що суд не врахував ухвалу, де оскаржено саме не направлення коштів поштовим переказом, які надійшли на рахунки ДВС на наступний день до стягувача, тому суд має визначити моральну шкоду для малолітньої дитини також.

Вважає, що суд першої інстанції проігнорував письмове опитування відповідача.

Наголошує, що суд першої інстанції мотивуючи своє рішення не врахував висновки в постанові ВС від 29 квітня 2021 року у справі №405/500/18, постанові ВС від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, постанові ВС від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц, постанові ВС від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 30 вересня 2025 року та 7 жовтня 2025року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи.

ОСОБА_1 брав участь у судовому засіданні, призначеному на 07 жовтня 2025 року у Київському апеляційному суді в режимі відеоконференцзв'язку.

В судові засідання, призначені на 30 вересня 2025 року та07 жовтня 2025 року представник Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, шляхом доставки судових повісток до електронного кабінету.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного та з огляду на приписи ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляд.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення районного суду відповідає встановленим обставинам та вимогам Закону.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Ухвалою від 20 вересня 2021 року у справі № 523/6790/19 Суворовський районний суд м. Одеси визнав таким, що не підлягає виконанню, виконавчий документ, виданий 11 лютого 2021 року Суворовським районним судом м. Одеси у справі № 523/6790/19 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 у розмірі 12 000 грн. Ухвала набрала законної сили.

Ухвалою Дарницького районного суду від 12 липня 2022 року у справі № 753/22952/21 задоволено скаргу ОСОБА_1 . Визнано бездіяльність Головного державного виконавця Міщенко Л.М. Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо не надання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 20 вересня 2021 року у встановлений законом термін у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 противоправною. Визнано бездіяльність Головного державного виконавця Міщенко Л.М. Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо не надання матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_3 на ознайомлення противоправною. Визнано дії Головного державного виконавця Міщенко Л.М. Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 від 23 липня 2021 року незаконними. Визнано дії Головного державного виконавця Міщенко Л.М. Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо ненаправлення постанови про відкриття виконавчого провадження у ВП № НОМЕР_3 від 23 липня 2021 року ОСОБА_1 противоправними. Визнано дії Головного державного виконавця Міщенко Л.М. Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо винесення постанови про арешт коштів у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 від 23 липня 2021 року боржника ОСОБА_1 незаконними. Визнано дії Головного державного виконавця Міщенко Л.М. Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо винесення постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 від 23 липня 2021 року незаконними. Визнано дії Головного державного виконавця Міщенко Л.М. Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору № НОМЕР_3 від 23 липня 2021 року незаконними. Зобов`язано Головного державного виконавця Міщенко Л.М. Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути виконавчий документ в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3 стягувачу. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвала набрала законної сили.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року у справі № 523/12422/22 задоволено частково скаргу ОСОБА_1 . Визнано дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В.В. щодо винесення постанови від 22 вересня 2022 року про передачу виконавчого провадження № НОМЕР_2 до Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) противоправними. Зобов`язано державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Тертичну В.В. скасувати постанову від 22 вересня 2022 року про передачу виконавчого провадження № НОМЕР_2 до Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) та повернути провадження до себе для вирішення розгляду справи про підвідомчість. Зобов`язано Фастівський відділ державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) повернути виконавче провадження № НОМЕР_2 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ). Ухвала набрала законної сили.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2022 року у справі № 523/12412/23 скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі державного виконавця Тертичної В.В. щодо винесення постанови про передачу виконавчого провадження № НОМЕР_5 від 23 вересня 2022 року до Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5 протиправними. Зобов`язано державного виконавця Тертичну В.В. скасувати постанову про передачу виконавчого провадження № НОМЕР_5 від 23 вересня 2022 року до Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районні Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Зобов`язано Фастівський відділ державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути виконавче провадження № НОМЕР_5 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Ухвала набрала законної сили.

Ухвалою від 18 листопада 2022 року у справі № 523/17533/21 Суворовський районний суд м. Одеси скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав протиправними дії державного виконавця Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Власюка Л.С. у ВП № НОМЕР_4 щодо складення довідки розрахунку заборгованості по аліментам від 03 серпня 2021 року, щодо повідомлення про внесення відомостей боржника до Єдиного реєстру боржника від 03 серпня 2021 року; щодо ненадсилання на наступний день постанов про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Визнав протиправними дії державного виконавця Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Власюка Л.С. у ВП № НОМЕР_4 щодо винесення постанов від 03 серпня 2021 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі від 03 серпня 2021 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристороями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, Визнав протиправними дії державного виконавця Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Власюка Л.С. у ВП № НОМЕР_4 щодо передчасного направлення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі від 03 серпня 2021 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 7 серпня 2023 року у справі № 523/23082/21 скасовано ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 8 червня 2022 року та ухвалено нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В.В. щодо винесення постанови про відкриття провадження ВП НОМЕР_6 від 23 листопада 2021 року. Визнано неправомірними дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В.В. щодо винесення постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП НОМЕР_6 від 23 листопада 2021 року. Визнано неправомірними дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної Віти Володимирівни щодо повідомлення про внесення відомостей боржника ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників. Зобов`язано державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичну В.В. усунути порушення у спосіб та порядок, визначені Законом України «Про виконавче провадження». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 6 вересня 2023 року у справі № 523/10769/22 визнано дії державного виконавця Тертичної В.В. Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо ненаправлення коштів поштовим переказом, які надійшли на їх рахунки 12 жовтня 2021 року у розмірі 8000 грн від боржника до стягувана як того вимагає ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» противоправними. Визнано дії державного виконавця Тертичної В. В. Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не правлення коштів поштовим переказом які надійшли на їх рахунки 12 листопада 2021 року у розмірі 8 000 грн від боржника до стягувана як того вимагає стаття 47 Закону України «Про виконавче провадження» противоправними. Визнано дії державного виконавця Тертичної В. В. Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не правлення коштів поштовим переказом які надійшли на їх рахунки 17 грудня 2021 у розмірі 8 000 грн від боржника до стягувана як того вимагає стаття 47 Закону України «Про виконавче провадження» противоправними. Визнано дії державного виконавця Тертичної В. В. Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не правлення коштів поштовим переказом які надійшли на їх рахунки 18 січня 2022 року у розмірі 8 000 грн від боржника до стягувана як того вимагає стаття 47 Закону України «Про виконавче провадження» противоправними. Визнано дії державного виконавця Тертичної В. В. Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо ненаправлення коштів які надійшли на їх рахунки 07 лютого 2022 року у розмірі 8 000 грн від боржника до стягувана як того вимагає ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» противоправними. Визнано дії державного виконавця Власюк Л.С. в рамках ВП № НОМЕР_4 Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо складання акта від 04 серпня 2021 року противоправними. Визнано (дії) державного виконавця Тертичної В. В. Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках ВП № НОМЕР_4 щодо надсилання листа-запиту про залишок коштів, про арешт коштів, про зупинення видаткових операцій на рахунках боржника ОСОБА_1 від державного виконавця Тертичної В. В. від 06 серпня 2021 року № НОМЕР_4 до банків згідно переліку зазначеному у листі противоправними. Визнано (дії) державного виконавця Тертичної В. В. Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках ВП № НОМЕР_4, щодо отримання інформації про рахунки, про залишок коштів, про арешт коштів, про зупинення видаткових операцій на рахунках боржника ОСОБА_1 від банків згідно переліку зазначеному у листі, на лист - запит державного виконавця Тертичної В. В. від 06 серпня 2021 року № НОМЕР_4 противоправними. Зобов`язано відзвітувати державного виконавця Тертичну В.В. Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, повідомивши суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Постановою Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 523/22521/21 скасовано ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21 січня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року, ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В.В. Суд керувався тим, що кошти у виконавчому провадженні внесені особами, які не є боржниками в ньому, а отже на день подання ОСОБА_3 скарги її права на отримання аліментів, стягнутих на підставі рішення суду, не були порушені невиконанням боржником цього рішення.

Суд встановив, що неправомірними діями державних виконавців Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області стосовно ОСОБА_1 як боржника у виконавчих провадженнях № НОМЕР_3, № НОМЕР_2, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5 були завдані моральні страждання.

Суд зазначив, що неправомірність дій повністю доведена наданими позивачем судовими рішеннями, в цивільних справах, в яких боржник оскаржував такі дії, а також вважав доведеним факт моральних страждань ОСОБА_1 , отриманих внаслідок таких дій.

Оскільки рішення суду відповідачем не оскаржено, в цій чіастині воно не преглядається апеляційним судом.

Визначаючи до відшкодування розмір моральної шкоди, суд вважав недоведеним розмір заявлений позивачем - 288 630 грн., та присудив до відшкодування ОСОБА_1 20 000 грн.

Колегія суддів, дослідивши наявні в справі та подані до суду першої інстанції докази, встановила, що вищенаведені обставини, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам Закону.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Стаття 56 Конституції України закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (пункт 64, заява № 40450/04, від 15 жовтня 2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 1 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

У частині третій статті 12, частині першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Зважаючи на глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач внаслідок бездіяльності, тривалості моральних страждань у зв`язку з необхідністю докладання додаткових зусиль для відновлення свого права на звернення, доведення своїх вимог в суді та оскарження неправомірних дій відповідача, суд першої інстанції з застосуванням засад розумності та справедливості зробив правильний висновок, що моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 20000,00 грн.

Виходячи із презумпції того, що порушення прав людини прямо суперечить головним конституційним нормам і завжди викликає у людини негативні емоції, колегія суддів, в контексті установлених обставин справи та виходячи із засад виваженості та справедливості, вважає, що такий розмір моральної шкоди є розумним та пропорційним глибині душевних страждань потерпілого.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), відповідно до якого визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

При цьому суд враховує, що позивачем не доведено, що на відновлення отриманих ним моральних страждань необхідною є сума288 630грн, виходячи з обсягу душевних, емоційних та психологічних страждань, ступеню моральних переживань, яких зазнав ОСОБА_1 .

Детально ознайомившись із судовими рішеннями, якими визнавались неправомірними дії відповідача, апеляційний суд встановив, що оскаржуввалось відкриття та направлення за підсудністю виконавчого документу про стягнення з позивача в даній справі аліментів на утримання його неповнолітньої дитини. Тобто позивач в правовому полі домігся, щоб виконавче провадження про стягнення з нього аліментів здійснювалось державними виконавцями за відповідною територіальною підвідомчістю. В межах оскарження підвідомчості оскаржувались також і процесуальні моменти не направлення виконавцями на адресу позивача постанов, не надання відповідей, тобто встановлено порушення процесуальних прав боржника у виконавчому провадженні, визнано також неправомірними дії, щодо арешту майна боржника, обмеження його у праві виїзду та застосування інших заходів примусу, щодо боржника за не виконання судового рішення. Також встановлено порушення не направлення грошових коштів не пізніше ніж на наступний день стягувачу, після їх надходження на рахунки відповідача та інші порушення.

Відхиляючи доводи апелянта про те, що суд визначив розмір відшкодування моральної шкоди не врахувавши кількість встановлених судами порушень, апеляційний суд зазначає, що зазначена апелянтом кількість порушень- 111, дорівнює кількості виконавчих дій, обрахованих за кількістю абзаців судових рішень, в яких зазначалось про визнання неправомірними тих чи інших дій виконавців.

Разом з тим, суд не погоджується з позивачем, що такий підхід відповідає фактичним обставинам справи, оскільки фактично порушення стосувались невірного визначенняза територіальністю державного органу, де має здійснюватись виконання, не направленні процесуальних документів, не перерахуванні коштів не пізніше ніж на наступний день стягувачу за декілька місяців. Заходи примусу до боржника, щодо обмеження у праві виїзду та інши також скасовувались з огляду на не вірне обрахування заборгованості з огляду на те, що до виконання підлягала лише сума, що була присуджена до негайного виконання, так як позивач оскаржив рішення і в подальншому перший виконавчий документ було визнано таким, що не підлягає виконання, та видано інший на зменшену судом суму.

Всі вищенаведені обставини, свідчать про те, що позивач вступив в право-відносини з державними органами, саме через не виконання ним свого обов`язку утримувати дитину та примусу його до виконання такого обов`язку через судові рішення.

Посилання на те, що в ході виконання розкривались особисті дані відповідача, суд не приймає, оскільки таке розкриття інформації в першу чергу знаходиться саме в причинному зв`язку з тим, що позивач є боржником за виконавчими провадженнями, а не діями державних органів та посадових осіб.

Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру шкоди має бути також врахована і ця обставина та поведінка самої особи, яка також знаходиться в прямому причинному зв`язку з подальшими подіями, що мали місце під час примусового виконання в тому числі і рішення суду про стягнення з позивача аліментів.

Як пояснив позивач, всі кошти, які були ним перераховані в якості аліментів, частково були повернуті йому, частково перераховані стягувачу, але не наступний день, суду також не надані докази, що внаслідок таких дій позивач зазнав майнових втрат, (присуджена пеня чи інших втрат) . Тобто всі неправомірні дії охоплюються саме негативними відчуттями позивача, внаслідок не дотримання державними виконавцями законодавчих норм при здійсненні виконання, проте як вважає суд апеляційної інстанції за обставинами самих встановлених порушень, обсяг спричинених позивачу моральних страждань не може визначатись в грошовому еквіваленті,більшою сумою ніж визначив районний суд.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції мотивуючи своє рішення не врахував постанову ВС від 29 квітня 2021 року у справі №405/500/18, постанову ВС від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, постанову ВС від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц, постанову ВС від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17, оскільки спірні правовідносини у даній справі відмінні від тих правовідносин, які переглядав Верховний Суд у вказаних вище постановах.

Слід зазначити, що всі постанови Верховного Суду, а також посилання на рішення Європейського суду, вивчені та досліджені судом і встановлено, що порушення встановлені в даній справі не є тотожними тим обставинам та порушенням, а також наслідкам для позивача від таких порушень, які були встановлені в справах на які позивач посилається, та які взяв для основи, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди .

Так в рішенні Європейського суду «Бондар проти України», моральна шкода присуджувалась за не забезпечення державою України виконання рішення щодо зустрічей з дитиною. В справі « ОСОБА_4 проти росії» моральна шкода стягувалась з огляду на спричинення шкоди здоров`ю особі працівниками право-охоронних органів,яку держава визначила незначною.

Посилання на те, що позивачу знадобився тривалий час для відновлення своїх прав в суді, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач в особі якого позивач позивається до Держави жодним чином не може впливати на тривалість розгляду судових справ, а крім того суд зазначає, що по-мірі порушення позивачем кожної наступної справи відбувався розгляд поданих скарг . Крім того тривалий розгляд скарг не був підставою для відшкодування завданої державою шкоди.

Щодо не задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , суд першої інстанції вірно встановив, що суду не було надано доказів спричинення моральної шкоди неповнолітній дитині в інтересах якої подано позов саме протиправними діями відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районнго суду з огляду на те, що окрім судового рішення, яким визнано неправомірними дії відповідача , а саме ухвали Суворівського районного суду міста Одеси від 06 вересня 2023 року, якою визнано дії відповідача щодо не направлення коштів поштовим переказом у розмірі 8000 грн. від боржника до стягувача , отриманих відповідачем в жовтні 2021 року,листопаді, грудні 22 року, січні та лютому 2022 року у відповідності з ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» інших доказів позивач суду не надав.

Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій перераховані ним кошти небули отримані дитиною.

Разом з тим в судовому засіданні апеляційного суду на запитання суду, позивач пояснив, що кошти частково були повернуті йому, а частково перераховані стягувачу. Проте не на наступний день після їх надходження.

Ознайомившись з повним текстом наданого судового рішення суд вірно встановив, що з його змісту неможливо встановити ні час такої затримки ні факт спричинення шкоди дитині.

Не перерахування коштів на наступний день після їх надходження не свідчить про те, що дитина внаслідок такого неперерахування зазнавала моральних страждань.

Слід зазначити, що стягувачка не позивалась до суду щодо порушення її прав, внаслідок таких затримок.

Апеляційний суд констатує, що в цих правовідносинах позивач є боржником, а дитина та стягувач кредитором. Звернення з позовом боржника в інтересах дитини до держави за цими правовідносинами , не призводить до захисту прав дитини, які порушуються в першу чергу боржником, який в примусовому порядку виконує рішення, а не добровільно виконує покладені на нього обов`язки.

Посилання позивача на неотримання коштів від батька не свідчить про те, що саме затримка такого перерахування без доведеності часу такої затримки завдавала моральних страждань, які має компенсовувати держава,а не поведінка самого батька,який добровільно не виконував свої обов`язки, що призвело до необхідності в примусовому порядку зобов`язувати батька сплачувати аліменти шляхом ухвалення та подальшого виконання рішення суду.

На переконання суду, батько мав можливість відкрити рахунок на ім`я дитини і перераховувати кошти добровільно на її утримання, або наручно їх передавати і не допускати ситуації в якій такий обов`язок встановлений в примусовому порядку рішенням суду.

З огляду на те, що позивач є боржником по відношенню до дитини, суд переконаний, що держава не повинна нести відповідальності перед дитиною, за не отримання нею вчасно та в достатній кількості коштів від батька.

Щодо порушених прав боржника таким не перерахуванням, то ці права позивача захищені і охоплені присудженою районним судом сумою на його користь.

Суд надаввірну оцінку судовим рішенням, на які, як на підставу позовних вимог, посилався позивач, та вірно встановив, що судами у цих рішеннях не встановлені обставини незаконності дій державної виконавчої служби, яка призводила до порушення прав малолітньої ОСОБА_2 .

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції проігнорував письмове опитування відповідача, оскільки ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2023 року суд першої інстанції зазначив, що у заяві, яку позивач подавав до суду про виклик свідків та їх опитування не зазначено, які саме обставини можуть повідомити свідки суду, та яке значення встановлення таких обставин буде мати для вирішення спірних правовідносин.

Крім того, аналогічне клопотання позивач подавав і апеляційному суду, проте воно було відхилено , в тому чиислі і з огляду на те, що сторонивідповідно до ст. 92 ЦПК України можуть бути допитані як свідки лише за їх згоди. Такої згоди відповідача в матеріалах српави немає.

Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції направляв відповідачу ухвалу про відкриття провадження разом з позовною заявою, в якій позивач вказував питання такого опитування, проте правом відзиву відповідач не скористався, згоди на таке опитувння не надав, а суд не може в обов`язковому порядку зобов`язати відповідача надати відповідь на опитування позивача та на подачу відзиву, оскільки відповідно до норм ЦПК у відповідача є право подачі відзиву, а не обов`язок, за таких обставин колегія суддів відхиляє зазначений довід апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому керуючись ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без задоволення.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 -залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 липня 2025 року-залишити без змін з мотивів, викладених у цій постанові.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2025 року.

Головуючий О. В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова