Справа № 450/759/25 Провадження № 2/450/1147/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Добош Н.Б.

при секретарі Хамуляк Ю.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про предмет спору: визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування рішення щодо державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння,-

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача): позивач звернувся до суду з позовом із врахуванням заяви від 09.05.2025р. до ОСОБА_5 в якому просив визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності, виданого 31.01.2025р. приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіром Р.В. спадкова справа № 36/2023 зареєстровано в реєстрі за № 303 на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу ОСОБА_5 ; спільне сумісне майно колишнього подружжя, право власності на яке у вказаній частці посвідчено цим свідоцтвом згідно технічного паспорта, виданого 26.12.2018р. ОКПЛОР «Бюро технічної інвентраизації та експертної оцінки» складається із житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами при ньому, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати незаконним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 76946278 від 31.01.2025р. приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. щодо державної реєстрації права спільної часткової власності за ОСОБА_5 на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами при ньому, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати з чужого незаконного володіння у теперішнього власника ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами при ньому, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28.12.2018р. здійснено державну реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності бабусі позивача ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. За життя ОСОБА_6 склала заповіт, який був посвідчений 11.02.2022р. приватним нотаріусом Олефір Р.В, у якому усе своє майно заповіла онукові ОСОБА_1 . Позивач належним чином прийняв спадщину за заповітом та є правонаступником ОСОБА_6 .

У 2023р. дід позивача ОСОБА_5 , який мав розірваний шлюб з померлою ОСОБА_6 , звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з двома позовами: позов про скасування державної реєстрації права власності на нерухомість, який ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.03.2024р. було залишено без розгляду за клопотанням позивача по справі; позов про визнання права власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям, де ОСОБА_1 був відповідачем. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у даній справі за № 450/4040/23 від 08.07.2024р у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 було відмовлено. 02.12.2024р. вищевказане рішення було залишено без змін Постановою Львівського апеляційного суду. Ухвалою Верховного суду від 15.01.2025р. у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 було відмовлено.

04.02.2025р. позивач звернувся до приватного нотаріуса Олефір Р.В. з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на весь житловий будинок АДРЕСА_1 . Того ж дня отримав від нотаріуса повідомлення про видачу 31.01.2025р. ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя, а саме на 1/2 частку житлового будинку. Подаючи заяву нотаріусу ОСОБА_5 достовірно знав про рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у даній справі за № 450/4040/23 від 08.07.2024р.

Вважає, що приватний нотаріус Олефір Р.В. при видачі спірного свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя не врахував рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у даній справі за № 450/4040/23 від 08.07.2024.

У відповідності до рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі за № 450/4040/23 від 08.07.2024, яке набрало законної сили, єдиним власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_6 , а після її смерті спадкоємець, тобто ОСОБА_1 є власником вищевказаного житлового будинку.

Юридичним наслідком видачі вищевказаного свідоцтва є позбавлення власника ( ОСОБА_6 ) і відповідно позивача, як спадкоємця померлої, права власності на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що є суттєвим порушенням прав та інтересів володільця, які гарантуються йому законодавством України та має суттєвий негативний вплив на засади інституту власності в цілому.

Зазначає, що згідно ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.На підставі викладеного просив позовні вимоги задоволити.

Представником відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 подано відзив на позовну заяву, в якому щодо позовних вимог заперечив. Вважає, що ОСОБА_5 отримав у нотаріуса 31.01.2025р. свідоцтво правомірно, як посвідчення його права на частку у спільному майні подружжя. Так, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.05.1972р. по 08.06.2007р. Рішенням виконавчого комітету Пустомитівської селищної ради від 21.04.1976р. ОСОБА_6 було виділено площу земельної ділянки для побудови житлового будинку в АДРЕСА_1 . Рішенням виконавчого комітету Пустомитівської селищної ради народних депутатів від 14.08.1986р. № 315 було затверджено акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння в АДРЕСА_1 . Тоді ж ОСОБА_6 було видано акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння.

Відповідно до ст. 22 діючої станом на 14.08.1986 редакції Кодексу про шлюб та сім`ю майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Враховуючи те, що як виділення земельної ділянки для будівництва (1976 р.), так і закінчення будівництва і введення будинку в експлуатацію (1986 р.) відбувалося після реєстрації шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (1972 р.) житловий будинок в АДРЕСА_1 був спільною сумісною власністю подружжя з моменту введення його в експлуатацію. На ці обставини звернув увагу Пустомитівський районний суд Львівської області у рішенні від 08 липня 2024 року по справі № 450/4040/23 (спір за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 ) визнавши доведеними та встановивши таке: «Таким чином, судом встановлено, що за період перебування позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у шлюбі був збудований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 169, 9 кв. м.» «Таким чином, право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок АДРЕСА_1 виникло на час спорудження спірного будинку в 1986 році».

Розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відбувалося у 2007 році, тобто вже у період дії Сімейного кодексу України. При цьому, слід врахувати роз`яснення Верховного Суду, що сам факт незвернення одного з подружжя до суду із позовом про поділ майна не є підставою, з якою закон пов`язує (визначає) припинення права власності на спільну сумісну власність (Постанова КЦС ВС від 28 лютого 2018 року по справі № 647/1683/15-ц).

28.12.2018 за ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на спірний будинок. Підставою проведення реєстраційної дії стали технічний паспорт та довідка Пустомитівської міської ради від 27.12.2018 № 02-12/1393 у якій вказано, що будинок збудований в 1986 році із покликанням на рішення Виконавчого комітету Пустомитівської селищної ради № 315 від 14.08.1986. Відомості у Державний реєстр щодо цього будинку були внесені на підставі цієї ж довідки від 27.12.2018 № 02-12/1393. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право власності на частку в спільно набутому будинку в порядку ст. 71 Закону України «Про нотаріат». 31.01.2025 приватний нотаріус Олефір Р. В. видав ОСОБА_5 свідоцтво про право власності, з якого слідує, що на підставі статті 68 Сімейного кодексу України та статті 71 Закону України «Про нотаріат» нотаріус посвідчує, що ОСОБА_5 є тим з подружжя, який пережив колишню дружину ОСОБА_6 і що йому належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу, зокрема на спірний будинок. Таким чином, видача ОСОБА_5 свідоцтва про право власності від 31.01.2025 та проведення на його підставі реєстраційної дії було здійснено у відповідності до ст. 68 СК України та ст. 71 Закону України «Про нотаріат».

Позивач вважає, що: «юридичним наслідком видачі вищевказаного Свідоцтва є позбавлення власника ( ОСОБА_6 ) і відповідно мене, спадкоємця померлої права власності на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 » З такими міркуванням позивача не погоджується з огляду на їх необґрунтованість. У рішенні Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.07.2024 у справі № 450/4040/23 не було встановлено, що ОСОБА_6 була єдиним власником спірного будинку, як про це вказує позивач. Натомість у цьому рішенні встановлено, що у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за період перебування у шлюбі виникло право спільної сумісної власності на будинок, а саме на час його спорудження в 1986 році. Разом з тим, рішенням від 08.07.2024 не встановлено будь-яких обставин, які би вказували на припинення права власності ОСОБА_5 на відповідну частку у спірному будинку. Позивач також не наводить таких доводів у позовній заяві.

У справі № 450/4040/23 не було встановлено, що «після смерті ОСОБА_6 спадкоємець, ОСОБА_1 є власником вищевказаного житлового будинку».

Позивач вказує, що наслідком видачі свідоцтва про право власності відповідачу є позбавлення його права власності на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок. Таке твердження є помилковим. КЦС ВС у постанові від 11.09.2024 по справі № 604/946/20 роз`яснив, що після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини. При цьому, факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі.

Позивач не наводить будь-яких доказів на підтвердження того, що право власності відповідача на частку у спірному будинку було припиненим. Позивач не наводить будь-яких доводів на підтвердження протиправності свідоцтва про право власності від 31.01.2025 та рішення про державну реєстрацію речових прав. Щодо вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, то вказує, що позивач ніколи не був власником спірного майна, що вказує на очевидну безпідставність такої вимоги.

Щодо змісту рішення у справі № 450/4040/23 зазначив, що судовим рішенням у даній справі від 08.07.2024 було відмолено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 з мотивів застосування позовної давності передбаченої ст. ч. 2 ст. 72 СК України. На підставі наведеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили такі задоволити.

У судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги заперечили з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд заслухавши учасників справи та їх пердставників, дослідивши позовну заяву, а також долучені письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.05.1972р. по 08.06.2007р. (свідоцтво про одруження НОМЕР_1 , свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_2 ).

Рішенням виконавчого комітету Пустомитівської селищної ради від 21.04.1976р. ОСОБА_6 було виділено площу земельної ділянки для побудови житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Пустомитівської селищної ради народних депутатів від 14.08.1986р. № 315 було затверджено акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння в АДРЕСА_1 . Тоді ж ОСОБА_6 було видано акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння.

28.12.2018 за ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на спірний будинок. Підставою проведення реєстраційної дії стали технічний паспорт та довідка Пустомитівської міської ради від 27.12.2018 № 02-12/1393 у якій вказано, що будинок збудований в 1986 році із покликанням на рішення Виконавчого комітету Пустомитівської селищної ради № 315 від 14.08.1986.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя спадкодавець ОСОБА_6 розпорядилась своїм майном склавши заповіт, посвідченого приватним нотаріусом 11.02.2022р. за № 632. Згідно заповіту ОСОБА_6 усе своє майно, рухому та нерухоме, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, і взагалі все те, що належало їй на день смерті і на що за законом мала право, у повному обсязі та без будь-яких винятків заповіла своєму онукові ОСОБА_1

17.02.2023р. на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 , приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. заведено спадкову справу № 36/2023 після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_5 звертався до Пустомитівського районного суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частку у майні, набуте за час шлюбу з ОСОБА_6 , оскільки після смерті колишньої дружини у 2023р. дізнався, що належний подружжю на справі спільної сумісної власності будинок за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований 28.12.2018р. в цілому на праві приватної власності за колишньою дружиною ОСОБА_6 .

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у даній справі за № 450/4040/23 від 08.07.2024р у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 було відмовлено. 02.12.2024р. вищевказане рішення було залишено без змін Постановою Львівського апеляційного суду. Ухвалою Верховного суду від 15.01.2025р. у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 було відмовлено.

31.01.2025р. ОСОБА_5 подав заяву про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя, а саме на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами при ньому, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

31.01.2025р. приватним нотаріусом за № 303 видано Свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності, набуте подружжям за час шлюбу.

ОСОБА_1 звертався до Міністерства Юстиції із скаргою на дії приватного нотаріуса Олефір Р.В. при видачі ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя.

Західне міжрегіональне управління Міністерства Юстиції надало ОСОБА_8 відповідь від 06.03.2025р., в якому повідомило, що в межах компетенції розглянуто скарги ОСОБА_1 щодо дій приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. та встановлено наступне. 17.02.2023р. на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 , приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. заведено спадкову справу № 36/2023 після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До матеріалів спадкової справи долучено копію заповіту, посвідченого приватним нотаріусом 11.02.2022р. за № 632. Згідно заповіту ОСОБА_6 усе своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, і взагалі все те, що належало їй на день смерті і на що за законом мала право, у повному обсязі та без будь-яких винятків заповіла своєму онукові ОСОБА_1

31.01.2025р. ОСОБА_5 подав заяву про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя, а саме на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами при ньому, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

31.01.2025р. приватним нотаріусом за № 303 видано Свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності, набуте подружжям за час шлюбу.

В матеріалах спадкової справи відсутні документи, видані компетентними органами, що підтверджують факт належності майна колишньому подружжю на праві спільної сумісної власності, у зв`язку з чим немає можливості перевірити дотримання приватним нотаріусом вимог ч.4 ст.71 Закону та підпункту 2.2 пункту 2 глави 11 розділу ІІ Порядку.

31.01.2025. за вих. № 36/02-14 приватним нотаріусом надіслано ОСОБА_1 повідомлення про видачу Свідоцтва.

Відповідно до норм ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно (в редакції, яка діяла на час спорудження будинку), майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружися.

Враховуючи те, що як виділення земельної ділянки для будівництва у 1976 році, так і закінчення будівництва і введення будинку в експлуатацію у 1986 році відбувалося після реєстрації шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у 1972 році житловий будинок в АДРЕСА_1 був спільною сумісною власністю подружжя з моменту введення його в експлуатацію, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Пустомитівської селищної ради від 21.04.1976р. №9, рішенням виконавчого комітету Пустомитівської селищної ради народних депутатів від 14.08.1986р. № 315, актом про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння

Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

У постанові від 28.02.2018 по справі № 67/1683/15-ц Верховного Суду вказав, що сам факт незвернення одного з подружжя до суду із позовом про поділ майна не є підставою, з якою закон пов`язує (визначає) припинення права власності на спільну сумісну власність.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Спадкодавцем ОСОБА_6 28.12.2018 було зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами при ньому, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому як вбачається у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 167667240 підставою виникнення права власності зазначено: технічний паспорт, довідка Пустомитівської міської ради № 02-12/1393 від 27.12.2018р. В даній довідці зазначено: видана ОСОБА_6 про те, що згідно документації їй належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок збудований в 1986р. Підстава: рішенням виконавчого комітету Пустомитівської селищної ради від 14.08.1986р. № 315.

Великою Палатою Верховного суду у постанові 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 визначено, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Нормами ст.71 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя (колишнього з подружжя), що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.

Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом України.

Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

При видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю (колишньому подружжю) на праві спільної сумісної власності.

Даною нормою закону строків звернення для видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя іншим з подружжя (колишнього з подружжя) не передбачено.

Підстави видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) також визначено у Главі 11 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерством юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Відповідно до п.п.1.1 Порядку у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Так у п.2.1-2.4 Порядку передбачено, що при видачі свідоцтва нотаріус вимагає документ, який посвідчує шлюбні відносини, в порядку, встановленому чинним законодавством. На примірнику свідоцтва, що залишається у матеріалах нотаріальної справи, робиться відмітка, у якій зазначаються найменування поданого для огляду документа, його номер, дата та найменування юридичної особи, що його видала.

Якщо до складу майна, на частку якого видається свідоцтво, входить майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності подружжя на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку.

При видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на житловий будинок, квартиру та інше нерухоме майно нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього.

При видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них нотаріус, крім документів, визначених у цьому пункті, вимагає свідоцтво про смерть одного з подружжя.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 130/2319/17-ц, у постанові від 17.03.2021р. у справі № 761/36415/18 вказано, що: статтями 34, 71 Закону України Про нотаріат передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Отже, потрібно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності, та коли таке майно, є особистою власністю одного із подружжя. Після смерті одно із подружжя, відкривається спадщини тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини. Отже, той з подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмови у її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя. У разі, якщо майно, яке зареєстроване за спадкодавцем, не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, той з подружжя, хто є живим, може подати заяву про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця. Неподання такої заяви не змінює правового режиму майна, яке входить до складу спадщини. Відповідно, заява одного із подружжя, хто є живим, про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця, підтверджує правовий статус майна померлого, як його особистого майна .

Що стосується покликань сторони позивача, що при видачі оспорюваного свідоцтва на право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя відповідачу ОСОБА_5 не було враховано рішення судів при розгляді справи №450/4040/23 суд зазначає наступне.

Так на розгляді в Пустомитівському районному суді Львівської області перебувала цивільна справа №450/4040/23 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у майні, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. У даному позові ОСОБА_5 просив визнати за ним право власності на 1/2 частку у майні, набуте за час шлюбу з ОСОБА_6 , оскільки після смерті колишньої дружини у 2023р. дізнався, що належний подружжю на праві спільної сумісної власності будинок за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований 28.12.2018р. в цілому на праві приватної власності за колишньою дружиною ОСОБА_6 .

У рішенні Пустомитівському районному суді Львівської області від 08.07.2024р. у даній справі зазначено: таким чином, право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок АДРЕСА_1 виникло на час спорудження спірного будинку в 1986 році. При розгляді даної справи судом зроблено висновок, що позивачем пропущено строк позовної давності, у зв`язку з чим суд вбачає законні підстави для застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача та в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено.

Враховуючи викладене вище при розгляді справи №450/4040/23 були встановлені обставини набуття права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , однак за результатами розгляду даної справи не було прийнято рішення, з яким закон пов`язує підстави припинення права власності за власником.

Відповідно до ст..346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

З аналізу рішенні Пустомитівському районному суді Львівської області від 08.07.2024р. вбачається, що при видачі свідоцтва на право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя, підстав враховувати таке рішення у нотаріуса не було.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в встановлених судом фактичних обставинах справи, а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Позивачем не доведено та в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують порушення прав позивача володіти користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування рішення щодо державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 17.03.2025 року у справі№ 450/759/21 провадження № 2/450/1147/25 скасувати з дня набрання цим рішенням законної сили, а саме скасувати арешт накладений на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач : ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 10.10.2025 року.

СуддяН. Б. Добош