УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 465/171/21

провадження № 61-11725ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М.(суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції на ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 , боржник - ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_3 , на дії державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, зобов`язання надати ключі від квартири та встановлення порядку користування квартирою.

Франківський районний суд міста Львова ухвалою від 16 березня 2021 року залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Франківський районний суд міста Львова рішенням від 04 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Зобов`язав ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні квартирою

АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів ОСОБА_1 від даної квартири та надання доступу до даної квартири.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(далі - Франківський ВДВС у місті Львові Західного МРУ Міністерства юстиції).

Франківський районний суд міста Львова ухвалою від 13 травня 2025 року скаргу ОСОБА_1 задовольнив.

Скасував постанову про закінчення виконавчого провадження від 28 лютого 2025 року у ВП № НОМЕР_1, зобов`язав старшого державного виконавця Франківського ВДВС у місті Львові Західного МРУ Міністерства юстиції поновити виконавче провадження ВП № НОМЕР_1.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державний виконавець не вжив усіх передбачених законом заходів для примусового виконання рішення, тому в нього не було підстав для закриття провадження в справі з підстав, передбачених пунктом 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», отже, постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною і винесена за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття достатніх, ефективних заходів для своєчасного примусового виконання виконавчого документу, тому є неправомірною. Отже, наявні підстави для задоволення вимог скарги про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Франківський ВДВС у місті Львові Західного МРУ Міністерства юстиції в особі начальника Нагорняка В. Я. оскаржив її в апеляційному порядку.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 28 травня 2025 року апеляційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявнику надати документи, що підтверджують наявність у особи, що подала апеляційну скаргу, повноважень на представництво інтересів Франківського ВДВС у місті Львові Західного МРУ Міністерства юстиції, оскільки до апеляційної скарги не надано жодних документів на підтвердження повноважень начальника Нагорняка В. Я. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 12 серпня 2025 року апеляційну скаргу Франківського ВДВС у місті Львові Західного МРУ Міністерства юстиції на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 13 травня 2025 року визнав неподаною та повернув особі, яка її подала, на підставі статей 185,

357 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявник, отримавши 29 травня 2025 року ухвалу апеляційного суду від 28 травня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху шляхом доставлення до електронного кабінету, жодних документів на усунення недоліків апеляційної скарги не подав, так само, із заявою про продовження строку для усунення недоліків до суду апеляційної інстанції не звертався. Тому апеляційна скарга підлягає поверненню як неподана.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2025 року, Франківський ВДВС у місті Львові Західного МРУ Міністерства юстиції просить скасувати ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що, якщо до поданої скарги не додано документів, які б підтверджували повноваження особи представляти юридичну особу в порядку самопредставництва в суді, суд не позбавлений права перевірити прізвище, ім`я по батькові, дату обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи та уповноважені представляти таку особу, наведені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДРЮО). Апеляційний суд не вчинив дій з перевірки повноважень представника Франківського ВДВС у місті Львові Західного МРУ Міністерства юстиції, а саме начальника Нагорняка В. Я.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Об`єктом касаційного перегляду у цій справі є ухвала Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року про повернення апеляційної скарги як неподаної Франківського ВДВС у місті Львові Західного МРУ Міністерства юстиції на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 13 травня 2025 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Реалізація конституційного права, зокрема на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм.

Забезпечення права на справедливий суд відіграє особливу роль у демократичному суспільстві, є його базовою цінністю, яка має вирішальне значення у безперешкодній реалізації основоположних прав і свобод людини і громадянина та дотриманні принципу верховенства права загалом. Водночас однією з важливих гарантій цього права є можливість оскарження судових рішень в апеляційному порядку.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року (заява № 15123/03) зазначається, що, приймаючи до уваги особливості порядку апеляційного оскарження за українським законодавством, право заявника на доступ до апеляційного суду було захищено основоположними гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції. У цьому зв`язку Суд нагадує, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

У рішенні в справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року (заява

№ 32671/02) ЄСПЛ зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до статей 3, 8, 9, 21 і 55 Конституції України право на судовий захист і доступ до правосуддя відноситься до невідчужуваних прав і свобод людини й одночасно виступає гарантією захисту всіх інших прав і свобод, що визнаються та гарантуються згідно із загальноприйнятими принципами і нормами міжнародного права.

Аналіз наведених конституційних положень у взаємозв`язку зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції дає підстави для висновку, що правосуддя як таке повинно забезпечувати ефективне поновлення в правах і відповідати вимогам справедливості.

Ці нормативні положення гарантують особі право на перегляд судом справи, стосовно якої суд ухвалив рішення по суті спору, принаймні один раз - в апеляційному порядку.

Отже, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів особи.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається

ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися.

Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

У частинах першій, другій статті 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Установивши, що Франківський ВДВС у місті Львові Західного МРУ Міністерства юстиції, отримавши 29 травня 2025 року ухвалу апеляційного суду від 28 травня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом доставлення до електронного кабінету, жодних документів на усунення недоліків скарги не подав, жодних заяв, клопотань до суду не надіслав, зокрема й про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, підставно визнав її неподаною та повернув заявникові.

Верховний Суд звертає увагу, що в цьому випадку повернення апеляційної скарги є наслідком неусунення недоліків скарги заявником, тобто за відсутності будь-яких звернень (заяв, клопотань) від особи, яка звернулася з апеляційною скаргою, що була залишена без руху, та відсутності заяви про продовження строку усунення недоліків, за умови наявності доказів отримання ухвали заявником, суд апеляційної інстанції, який вчинив процесуальну дію як залишення скарги без руху, не може винести іншого процесуального рішення крім ухвали про повернення апеляційної скарги.

У цій справі Франківський ВДВС у місті Львові Західного МРУ Міністерства юстиції з часу отримання ним 29 травня 2025 року ухвали апеляційного суду від 28 травня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху не вчинив жодних дій з метою повідомлення Львівського апеляційного суду про свою правову позицію щодо залишення його апеляційної скарги без руху, зокрема й заперечень щодо мотивів залишення скарги без руху.

Тому, враховуючи таку процесуальну поведінку заявника, який, отримавши ухвалу суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху, протягом двох місяців, фактично продемонстрував мовчазну згоду із підставою залишення скарги без руху, Верховний Суд погоджується із висновком Львівського апеляційного суду про наявність підстав для повернення апеляційної скарги Франківському ВДВС у місті Львові Західного МРУ Міністерства юстиції.

Доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції міг самостійно перевірити в ЄДРЮО наявність повноважень начальника Нагорняка В. Я. на представлення інтересів Франківського ВДВС у місті Львові Західного МРУ Міністерства юстиції, Верховний Суд відхиляє, оскільки в силу норми права прямої дії, а саме пункту 1 частини четвертої статті 356 ЦПК України, відповідні докази на підтвердження повноважень особи, яка підписала апеляційну скаргу на представництво інтересів учасника справи, від імені якого подана скарга, мають бути додані до апеляційної скарги.

Серед іншого, Верховний Суд зауважує, що Франківський ВДВС у місті Львові Західного МРУ Міністерства юстиції є юридичною особою державного значення, тому, очевидно, не можна стверджувати, що такий орган не обізнаний з процесуальними процедурними питаннями як то порядок подання апеляційної скарги, усунення недоліків скарги та виконання імперативних норм процесуального закону.

Аналогічні висновки викладені в ухвалі Верховного Суду від 22 вересня

2025 року у справі № 465/171/21(провадження № 61-11749ск25).

Наведені у касаційній скарзі доводи про порушення судом апеляційної інстанції приписів процесуального законодавства не знайшли підтвердження, а тому підстав для скасування ухвали Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року у справі № 465/171/21 немає.

Отже, на думку колегії суддів Верховного Суду ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги є достатньо обґрунтованою та мотивованою.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У частині шостій статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , боржник - ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_3 , на дії державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за касаційною скаргою Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк