Справа № 345/1972/25
Провадження № 22-ц/4808/1461/25
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Максюти І.О., Баркова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Комфорт-Дім» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2025 року під головуванням судді Сухарник І.І. в м. Калуш,

в с т а н о в и в:

В квітні 2025 року ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги з управління багатоквартирним будинком в сумі 48 157,62 грн та судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Позовні вимоги обґрунтувані тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою АДРЕСА_1 як співвласник будинку в цілому та як власник квартири АДРЕСА_2 зокрема, які надаються позивачем, на її ім`я відкрито особовий рахунок для здійснення розрахунку за послуги.

Між ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім» та уповноваженою особою 27 червня 2019 року було укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Відповідно до п. 6 договору кожен із співвласників зобов`язується у встановлені терміни сплачувати належні платежі.

Так як відповідач є споживачем послуг з управління багатоквартирним будинком, на її дані відкрито особовий рахунок для проведення платежів, між позивачем та відповідачем встановилися зобов`язальні правовідносини з приводу утримання будинку та прибудинкової території.

Станом на 31 березня 2025 року сума заборгованості за особовим рахунком відповідача складає 32 040,91грн, що вказує на неналежне виконання відповідачем зобов`язань, а тому порушує право позивача на одержання плати за надані послуги з управління багатоквартирним будинком в установлений законом строк.

Також згідно калькулятора розрахунку процентна ставка (3% річних) становить 2 883,68 грн, а інфляційні втрати становлять 13 233,03 грн, а загальна сума боргу становить 48 157,62 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 48 157,62 грн та судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2025 року позов задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім» заборгованість, яка станом 31.03.2025 складає 36 547,93 грн, в тому числі: 32 040,91 грн заборгованості по оплаті за послуги з управління багатоквартирним будинком, інфляційні втрати в сумі 3 556,18 грн, 3% річних в сумі 950,84 грн та судовий збір в сумі 2 297,95 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказала, що рішення винесено всупереч наданим доказам та нормам законодавства.

Зазначила, що несплата відповідачем нібито наданих послуг не є результатом протиправної поведінки відповідача, спрямованої на отримання послуг безкоштовно чи за рахунок третіх осіб. Така несплата насправді є результатом відсутності таких послуг, вони не надані в повному обсязі чи принаймні в обсязі за який позивач вимагає оплату.

Вказала, що кошторис тільки підтверджує ціну та перелік послуг, які будуть надаватися, а не їх фактичне виконання, а графіки є тільки доказом наміру вчинити відповідні дії. На думку апелянтки позивачем надано низку документів, які не мають відношення до виконаних робіт.

Зазначила, що протокол зібрання співмешканців є неправомірним, оскільки не містить інформації про факт обрання голови зборів та секретаря, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком не містить жодної інформації про ідентифікацію його як документу. Крім того, вказала, що невідомо на яких підставах, в межах якої компетенції та наданих повноважень ОСОБА_2 уклав вказаний договір з позивачем.

Вказала, що договір про надання послуг є нікчемний, оскільки його підписано невідомою особою без підтверджених повноважень і такий договір закінчив свою дію.

Просила рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу директор ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім» зазначив, що апеляційна скарга ґрунтується виключно на припущеннях, повністю дублює доводи і пояснення надані ОСОБА_1 в суді першої інстанції, які всебічно та повно досліджено судом та не містить жодних доказі, яким підтверджується правова позиція апелянтки.

Вказав, що ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг, які вона не оплачувала, в неї виникла заборгованість, що стало підставою для стягнення в судовому порядку.

Зазначив, що оскільки позивача ніхто не повідомляв про припинення договору тому послуги управителем надаються й надалі.

Факти наведені в апеляційній скарзі не підтверджуються жодними належними доказами, що є підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги.

Просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення Калуського міськрайонного суду від 04.08.2025 залишити в силі.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, враховуючи таке.

Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_1 як співвласниця будинку в цілому та квартири АДРЕСА_3 є споживачкою послуг, які надаються позивачем ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім»і внаслідок невиконання свого обов`язку перед позивачем з оплати наданих послуг з управління багатоквартирним будинком допустила виникнення заборгованості у розмірі 32 040, 91 грн. На вказану заборгованість позивачем за період з 01.04.2022 року по 28.02.2025 нараховано інфляційні в розмірі 13 233, 03 грн та 3% річних в розмірі 2 883, 68 грн. Суд першої інстанції, застосувавши вимоги п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» в першій редакції від 05.03.2022, здійснив перерахунок інфляційних та 3% річних і дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки 32 040, 91 грн заборгованості, 3 556, 18 грн інфляційних втрат за період з січня 2024 по лютий 2025 та 950,84 грн 3% річних за період з 26 січня 2024 року по 31 березня 2025 року.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Судом встановлено, що 13.02.2019 відбулися збори співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 і було складено протокол зборів, відповідно до якого в будинку є 134 квартири (н/ж приміщення) на 8 100,94 кв.м, загальна кількість співвласників 389 осіб. У зборах взяли учать співвласники в кількості 75 осіб, яким належать квартири (н/ж приміщення) у багатоквартирному будинку загальною площею 4 450,08 кв.м. На зборах було проголосовано, щоб: визначити форму управління будинком АДРЕСА_1 із залученням управителя; визначити управителем будинку АДРЕСА_1 та погоджено форму типового договору згідно Постанови КМУ від 05.09.2018 № 772; обрати уповноваженою особою ОСОБА_2 (всі 75 присутніх проголосували «за») (том 1 а.с.7-12).

Між ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім» в особі керівника Підлужного Т.Є. та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в особі співвласника ОСОБА_2 27.06.2019 було укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. В п.1 договору зазначено, що управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. В п.3 договору зазначено, що послуга з управління включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання, електропостачання і зливової каналізації) утримання ліфтів, тощо: купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. В п.11 договору зазначено, що плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим (том 1 а.с.13-15).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15.01.1999 року, власниками квартири АДРЕСА_4 є: ОСОБА_3 та члени її сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (том 1 а.с.216-217). Додатком № 1 до договору є список співвласників та площа квартир та приміщень, що перебувають у їх власності (том 1 а.с.16-17). Додатком № 2 до договору є загальні відомості про будинок (том 1 а.с.18-19). Додатком № 3 до договору є акт приймання-передачі технічної документації на будинок, який укладено між КП «ЖЕО 1» та ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім» (том 1 а.с.19). Додатком № 4 до договору є вимоги до якості послуги з управління будинком (том 1 а.с.20).

Також до матеріалів справи долучено кошториси витрат на утримання будинку та прибудинкової території від 27.06.2019, 01.01.2020, 01.01.2022, 01.02.2024 (том 1 а.с.20-22).

На підтвердження факту надання позивачем послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 суду надано відповідні документи, які проаналізовані судом першої інстанції.

Як вбачається з акту звірки розрахунків за період з 01.07.2019 по 31.03.2025 по особовому рахунку НОМЕР_1 , який належить відповідачці ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_5 , кількість мешканців в квартирі 4, станом на 31.03.2025 заборгованість відповідачки становить 32 040,91 грн за період з липня 2019 року по березень 2025 року (том 1 а.с.23-24).

Згідно розрахунок інфляційних збитків та 3 % річних розмір інфляційних збитків, завданих неоплатою послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.04.2022 по 28.02.2025 становить 13 233,03 грн. (том 1 а.с. 25-30), 3% річних за період з 01.04.2022 по 28.02.2025 - 2883,68 грн (том 1 а.с. 31-34).

Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області 02.03.2023 винесено судовий наказ № 345/874/23 про стягнення з ОСОБА_1 10 210,87 грн заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком. Ухвалою суду від 08.10.2024 по справі № 345/5267/24 судовий наказ скасовано через наявність спору щодо заборгованості (том 1 а.с.159).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.5,6,14 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; управитель багатоквартирного будинку це фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Пунктом 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до частин 1-3 статті 10 вказаного закону ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Якщо управитель визначений органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором.

Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає: 1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем; 2) винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом.

Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з пунктом 10 частини 1, частиною 2 статті 7 співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Статтею 12 Закону визначено, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають: витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом.

Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 530, 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Цивільний кодекс України передбачає спеціальні засоби, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами першою та третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В спірному випадку матеріалами справи підтверджено, що відповідачці як співвласнику будинку за адресою АДРЕСА_1 надавалися послуги з управління багатоквартирним будинком. Докази наявності будь-яких претензій чи зауважень до якості наданих послуг з боку відповідачки матеріали справи не містять. ОСОБА_1 не спростувала перед судом факту наявності в неї заборгованості перед позивачем за надані послуги. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, перерахувавши розмір інфляційних та 3% річних відповідно до вимог законодавства.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності з боку відповідачки неправомірних дій з невиконання договору та що надані докази не підтверджують факту надання послуг є необґрунтованими та такими, спростовуються матеріалами справи.

Пояснення апелянтки про те, матеріали справи не містять актів виконаних робіт спростовуються таким.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

В матеріалах справи відсутні докази звернень ОСОБА_1 щодо ненадання вказаних послуг з управління багатоквартирним будинком, а також зауважень щодо неналежного виконання укладеного договору від 27.06.2019.

Доводи апеляційної скарги про те, що вказаний договір припинив свою дію не заслуговують на увагу. Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

За відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження відмови сторін від договору є підстави вважати, що вказаний договір є діючим.

Крім того, відсутні докази звернення ОСОБА_1 щодо визнання такого договору недійсним. Тому враховуючи, що відповідно до ст.15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такий договір є обов`язковим для виконання всіма співвласниками доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Заперечення апелянтки про те, що співвласник будинку ОСОБА_2 не мав права укладати вказаний договір не приймається колегією судді до уваги, враховуючи, що вказаним обставинам суд першої інстанції надав належну правову оцінку і такі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з вказаним рішенням суду.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до обставин, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з наведених у скарзі мотивів не встановлено.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 13 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: І.О.В. Максюта

В.М. Барков