Справа № 462/3257/25 Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г.М.
Провадження № 22-ц/811/1827/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 травня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

у травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 09 травня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості повернуто.

Роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвалу суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що п. 1 ч. 2 ст. 62 ЦПК України передбачено, що довіреності, яка видана юридичною особою, достатньо для підтвердження повноважень її представника, при тому, що жодною нормою чинного законодавства не передбачено надання додаткових документів на підтвердження того, що довіреність видана посадовою особою юридичної особи, яка мала на це право. Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист. Вважає, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції обмежив право позивача на доступ до суду, яке включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав наявними підстави для повернення позовної заяви, оскільки відсутні підтверджуючі документи, що довіреність від імені юридичної особи на представництво її інтересів видна за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ст. ст. 46, 47 ЦПК України вказано, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ст. ст. 80, 91, 92 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звернутися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (ч. 3 ст. 62 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, Позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» підписана представником позивача - Сидор Оленою Володимирівною.

Матеріалами справи підтверджується, що до позовної заяви долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Сидор Олени Володимирівни та довіреність № 646/Дов-24 від 30 грудня 2024 року, підписану головою правління Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» Скриль Олексієм Костянтиновичем.

Зі змісту довіреності вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі голови Правління Скриля Олексія Костянтиновича, який діє на підставі Статуту (далі довіритель), цією довіреністю уповноважило адвоката Сидор Олену Володимирівну здійснювати в інтересах довірителя пов`язані з діяльністю Львівської філії ТзОВ «Газорозподільні мережі України» такі дії: представляти інтереси довірителя в межах діяльності Філії в місцевих загальних судах, місцевих адміністративних судах, місцевих господарських судах, апеляційних судах, апеляційних адміністративних, апеляційних господарських судах, Верховному Суді, Державній казначейській службі України, органах та перед особами, які здійснюють примусове виконання рішень, у державних та приватних нотаріусів, органах дізнання і досудового слідства.

Цією довіреністю уповноважено Сидор О.В. здійснювати від імені довірителя в межах діяльності філії процесуальні дії, серед яких зазначена така процесуальна дія, як підписання позовних заяв.

А відтак, з врахуванням змісту вищезгаданої довіреності, якою адвоката Сидор О.В. уповноважено від імені довірителя, ТзОВ «Газорозподільні мережі України», здійснювати таку процесуальну дію, як підписання позовної заяви, підписання адвокатом Сидор Оленою Володимирівною позовної заяви ТзОВ «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є правомірним.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та повертаючи позовну заяву ТзОВ «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд посилався на відсутність підтверджуючих документів, що довіреність від імені юридичної особи ТзОВ «Газорозподільні мережі України» видна за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом чи установчими документами.

Слід зазначити, що ЦПК України передбачає виключний перелік підстав для повернення заяви судом.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Цивільну процесуальну дієздатність мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи, і оскільки ТзОВ «Газорозподільні мережі України» є юридичною особою, то наділене цивільною процесуальною дієздатністю.

Позовна заява повертається з підстав не підписання або підписання особою, яка не має права її підписувати, коли вона не підписана взагалі або ж підписана особою, яка не надала документів, що підтверджують її повноваження.

Згідно з ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Частина перша статті 89 ЦК України передбачає, що юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до Єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Згідно із частинами п`ятою, шостою цієї статті до Єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

Згідно з пунктом 13 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта [для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта, інформація для здійснення зв`язку з керівником юридичної особи (телефон та/або адреса електронної пошти)], дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Частина перша статті 10 цього Закону передбачає, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що у разі, якщо відповідні відомості щодо особи, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи, внесені до Реєстру, ці відомості є офіційним та достатнім підтвердженням права на вчинення цих дій.

Отже, за наявності інформації щодо такої особи в Реєстрі, не має необхідності додатково підтверджувати ці повноваження документами, оскільки суд може покладатись на відомості з Реєстру як на достовірні.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням вимог пункту першого частини четвертої статті 185 ЦПК України, яка передбачає виключний перелік підстав для повернення заяви судом, а відтак така є незаконною та підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 травня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 08.10.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк