Справа № 392/993/25
Провадження № 2-др/392/8/25
30 вересня 2025 року м. Мала Виска
Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Бадердінової А.В., секретар судового засідання Покуц І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мала Виска Кіровоградської області заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гирі Анни Володимирівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 392/993/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання, як дитини, яка продовжує навчання,-
Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 17.09.2025 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26.05.2025 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання в Професійному училищі №1 м. Вроцлав, Польща, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Із ОСОБА_2 стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 1211,60 грн.

19.08.2025 року представник позивача - адвокат Гиря А.В. посилаючись на ч.8 ст.141 ЦПК України зробила відповідну заяву про стягнення судових витрат з відповідача, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу. У випадку ухвалення рішення на користь позивача, останньою будуть у встановлений строк подані докази відповідних судових витрат.

23.09.2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гиря А.В. подала заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій посилалася на ст. ст. 134, 137 ЦПК України, ст. ст. 627, 903 ЦК України та просила стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. На підтвердження витрат за надання професійної правничої допомоги надала акт виконаних робіт (наданих послуг) та платіжну інструкцію.

Надалі подала клопотання про розгляду справи без її участі, просила задовольнити клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат в повному обсязі.

29.09.2025 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Міхальова В.В. подала клопотання про зменшення витрат на правову допомогу до 1000 грн. На обґрунтування клопотання зазначила, що справа відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні, справа є незначної складності, яка не потребує значного часу на опрацювання нормативно правових актів, не характеризується наявністю виключної правової проблеми і містить незначних обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування та наявна стала судова практика, а розгляд даної категорії справ, складання документів вказаних в акті виконаних робіт не вимагає значного обсягу юридичної і технічної роботи. Крім того, при винесенні додаткового рішення просила врахувати фінансовий стан відповідача, а саме згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору у ОСОБА_2 за період з січня 2025 року по червень 2025 року відсутня інформація щодо джерел/сум виплачених доходів та утримання податків в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків. Окрім того, вважає розмір вартості послуг завищеним і неспівмірним із предметом позову, а об`єм виконаних робіт незначний, оскільки у даній справі позовні вимоги задоволено частково.

30.09.2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гиря А.В. подала заперечення на клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. В якому зазначила, що відповідач необґрунтовано стверджує, що обсяг виконаних робіт є незначним, а гонорар завищеним, що спростовується актом виконаних робіт. Вважає, що справи щодо аліментів, навіть у спрощеному провадженні, потребують збору доказів, підготовки та подання процесуальних документів і участі у судових засіданнях. Крім того, адвокат майже 5 годин виконала висококваліфіковану письмову роботу та двічі з`являлася до суду. Вважає, що відсутність офіційного доходу відповідача не може бути підставою для звільнення чи зменшення обов`язку компенсувати витрати на правничу допомогу (постанова ВС від 17.03.2021 у справі №910/12876/19).

Питання про внесення додаткового рішення суд вирішує без участі учасників справи, що не суперечить положенню ч.4 ст. 270 ЦПК України.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст.2 ЦПК України одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Суд вивчивши заяву представника позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи в частині вирішення даної заяви, приходить до таких висновків.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Так, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Отже, виходячи із вимог п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України), витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Суд, приймає доводи представника позивача та при ухваленні додаткового рішення застосовує пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, в якій зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Крім того, Верховний Суд у постановах від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18 вказав, що якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірним зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (висновки Верховного Суду у постановах від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19)

Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача додано: договір про надання правової допомоги від 23.05.2025 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ПТ №1503 від 13.01.2016 року, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 22.09.2025 року, платіжна інструкція №263196131 від 22.09.2025 року.

Відповідно до Договору про надання допомоги предметом Договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту, що пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизначених прав та законних інтересів, по справі про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання (п.1.1).

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що більш детальний перелік послуг, що зобов`язується надати адвокатом встановлюється в додаткових до даного Договору, що становить невід`ємну його частину. Остаточний об`єм роботи (послуг) Адвоката, що є предметом даного Договору встановлюється на підставі погоджених та підписаних сторонами Договору Актів виконаннях робіт (наданих послуг).

Згідно з детальним описом наданих послуг ОСОБА_3 на підставі договору про надання правової допомоги від 23.05.2025 року надала ОСОБА_1 послуги відповідно до договору про надання правової допомоги від 23.05.2025 року, а саме: складання та подання позовної заяви про стягнення на повнолітню дитину, що продовжує навчання позову з додатками цінним з описом листом (4 год) 4000,00 грн; участь в судовому засіданні (одне судове засідання) 1200,00 грн; складання та подання до Маловисківського районного суду клопотання про залишення відзвиву без розгляду по справі №392/993/25 від 16.09.2025 року (45 хв) 600,00 грн; участь в судовому засдіанні 16.09.2025 року по справі №392/993/25 (одне судове засідання) 1200,00 грн. Роботи виконанні на загальну суму 7000,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції №263196131 ОСОБА_1 за договором про надання правничої допомоги від 23.05.2025 року (справа №392/993/25) сплатила кошти у розмірі 7000,00 грн.

Крім того, сторона позивача скористалась правом на заперечення щодо стягнення судових витрат, де вказували на необхідність врахування критерію співмірності.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №775/9215/15ц), суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (пункт 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22), (пункт 6.41 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20.

Так, з урахуванням клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, заперечень на клопотання, беручи до уваги принцип співмірності та розумності судових витрат, характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, враховуючи що справа відноситься до малозначних справ, ухвалою суду відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, справа становить незначну складність з огляду на предмет позову (стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання), кількість заявлених позовних вимог (1 вимога), кількість учасників справи (2), написання клопотання про залишення відзиву без розгляду (1), беручи до уваги сталу судову практику з розгляду даної категорії справ, справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми та містить не значний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування, керуючись принципами справедливості, добросовісності та розумності, суд доходить висновку, що визначений розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, обставинам справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони, тому вимоги позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню на суму 5000 грн., що відповідатиме вищезгаданим критеріям, що узгоджується з висновками ВП ВС від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, КГС ВС від 11 квітня 2024 року у справі № 910/11136/23, від 12 грудня 2023 року у справі № 922/4812/21, від 27 вересня 2023 року у справі № 903/657/22, постанов КЦС ВС від 17 квітня 2024 року у справі № 570/3319/22, від 19 червня 2024 року у справі № 343/2085/21.

Щодо посилання представника позивача на висновок Верховного Суду викладений у справі №910/12876/19 від 17.03.2021 року, щодо застосування критеріїв подібності правовідносин, суд не вважає хибним та таким, що не застосовується до даних правовідносин, оскільки вищевказана судова практика Великої Палати Верховного Суду ухвалена судом щодо стягнення інших судових витрат, а не витрат щодо професійно правничої допомоги адвоката.

Керуючись ст.ст.137, 141, 270 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гирі Анни Володимирівни про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. у цивільній справі № 392/993/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання, як дитини, яка продовжує навчання.

Додаткове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Альона Володимирівна Бадердінова