УХВАЛА

09 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 546/239/23

провадження № 61-12298ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 червня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Решетилівської державної нотаріальної контори, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, Новосанжарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Решетилівська міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про закінчення спадкової справи без видачі свідоцтв про право на спадщину та зобов`язання прийняти заяву про прийняття спадщини із заведенням спадкової справи,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кобеляцького районного суду Полтавської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Решетилівської державної нотаріальної контори, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

Східне МУ МЮ, Новосанжарський ВДРАЦС у Полтавському районі Полтавської області Східного МУ МЮ (м. Суми), Решетилівська міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про закінчення спадкової справи без видачі свідоцтв про право на спадщину та зобов`язання прийняти заяву про прийняття спадщини із заведенням спадкової справи.

09 травня 2025 року ОСОБА_1 подана заява у порядку частини третьої статті 199 ЦПК України про визнання недійсним повністю свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № 535 від 11 березня 1994 року, яке видане на ім`я ОСОБА_7 і яке суперечить закону.

05 червня 2025 року ОСОБА_1 подане доповнення до заяви від 09 травня 2025 року у порядку частини третьої статті 199 ЦПК України про визнання недійсним повністю свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № 535 від 11 березня 1994 року, яке видане на ім`я ОСОБА_7 .

06 червня 2025 року ОСОБА_1 подане пояснення суду у порядку статті 43 ЦПК України про наявність оригіналів письмових доказів, які додані до заяви у порядку частини третьої статті 199 ЦПК України про визнання недійсним повністю свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № 535 від 11 березня 1994 року, яке видане на ім`я ОСОБА_7 , та доповненнях від 05 червня 2025 року до неї.

Крім того 09 травня 2025 року позивачкою ОСОБА_1 подана заява про роз`яснення прав учасникам справи.

12 травня 2025 року позивачкою ОСОБА_1 подана заява про витребування доказів.

06 червня 2025 року позивачкою ОСОБА_1 подане клопотання про визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та доказів на їх підтвердження і надання строку для подання відповіді учасників справи на пояснення ОСОБА_4 щодо позову із зміненим предметом.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 про визнання недійсним повністю свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № 535 від 11 березня 1994 року, яке видане на ім`я ОСОБА_7 і яке суперечить закону, було повернуто без розгляду.

Клопотання ОСОБА_1 про роз`яснення прав учасникам справи було задоволено частково.

Роз`яснено ОСОБА_1 право не надсилати учасникам справи, які не зареєстрували свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, копії доказів та процесуальних документів, які до суду вона подає через систему «Електронний суд».

Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів було залишено без задоволення.

Клопотання ОСОБА_1 про надання строку для подання відповіді учасників справи на пояснення ОСОБА_4 щодо позову із зміненим предметом було задоволено.

Встановлено ОСОБА_1 строк для подання відповіді учасника справи на пояснення третьої особи, який не може складати більше, ніж 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Клопотання ОСОБА_1 про визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та доказів на підтвердження цих обставин було задоволено частково.

Роз`яснено, що обставини здійснення трудової діяльності та наявність статусу пенсіонера у спадкодавця (тобто, наявності у нього статусу пенсіонера, що працює) можуть бути підтверджені копією трудової книжки та/або відповідними довідками працедавця про перебування у трудових відносинах, а також відповідними довідками Пенсійного фонду України.

З вказаною ухвалою не погодилась ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області

від 11 червня 2025 року в частині повернення без розгляду її заяви від 09 травня 2025 року у порядку частини третьої статті 199 ЦПК України про визнання недійсним повністю свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № 535

від 11 березня 1994 року, яке видане на ім`я ОСОБА_7 і яке суперечить закону, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 15 версеня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 червня 2025 року залишено без змін.

27 вересня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 червня 2025 року в частині повернення без розгляду заяви

від 09 травня 2025 року, поданої у порядку частини третьої статті 199 ЦПК України про визнання недійсним повністю свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № 535 від 11 березня 1994 року, яке видане на ім`я ОСОБА_7 і яке суперечить закону,та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заявниця вважає, що суди не забезпечили справедливого розгляду справи, надали перевагу стороні відповідача, залишили поза увагою, що свідоцтво може бути визнано недійсним, неправильно витлумачили норми процесуального закону, постанова суду апеляційної інстанції не підписана складом суду, а суддя апеляційного суду підлягала відводу з огляду на дружні відносини з нотаріусом.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією

з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.

Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 43 ЦПК України передбачені права та обов`язки учасників справи. Учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Згідно з частиною третьою статті 199 ЦПК України, якщо позивачем до закінчення підготовчого провадження подано заяву про визнання недійсним повністю чи у певній частині пов`язаного з предметом спору правочину, який суперечить закону, суд надає відповідачу, іншим учасникам справи час на підготовку своїх пояснень та заперечень з приводу поданої заяви.

Згідно з частиною третьою статті 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний із предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви з не залежних від нього причин.

Верховний Суд у постановах від 31 березня 2021 року у справі № 357/8533/19 (провадження № 61-5165св20), від 24 березня 2023 року у справі № 646/1501/20 (провадження № 61-15265св21) дійшов висновку, що системне тлумачення положень частини третьої статті 199, частини третьої статті 264 ЦПК України дає підстави Верховному Суду дійти висновку, що заява про визнання недійсним повністю чи у певній частині пов`язаного з предметом спору правочину, який суперечить закону, яку має право подати позивач відповідно до вказаних положень цивільного процесуального закону, за змістом є новою вимогою, отже, її зміст має відповідати статті 175 ЦПК України.

Відповідно до статті 199 ЦПК України заява про визнання недійсним правочину має містити обґрунтування, що правочин пов`язаний з предметом спору, він суперечить закону, а позивач не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви з незалежних від нього причин.

Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх цивільних прав та обов`язків, пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть обмежувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету, і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 09 травня 2025 року ОСОБА_1 подала заява у порядку частини третьої статті 199 ЦПК України про визнання недійсним повністю свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № 535 від 11 березня 1994 року, яке видане на ім`я ОСОБА_7 і яке суперечить закону.

05 червня 2025 року позивачкою ОСОБА_1 подане доповнення до заяви

від 09 травня 2025 року у порядку частини третьої статті 199 ЦПК України про визнання недійсним повністю свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № 535 від 11 березня 1994 року, яке видане на ім`я ОСОБА_7 і яке суперечить закону. 06 червня 2025 року позивачкою

ОСОБА_1 подане пояснення суду у порядку статті 43 ЦПК України про наявність оригіналів письмових доказів, які додані до заяви у порядку частини третьої статті 199 ЦПК України про визнання недійсним повністю свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № 535 від 11березня 1994 року, яке видане на ім`я ОСОБА_7 і яке суперечить закону, та доповнень від 05 червня 2025 року до неї.

Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що заява про визнання недійсним правочину, пов`язаного з предметом спору, може бути подана позивачем лише до закінчення підготовчого провадження та є підставою для надання іншим учасникам справи часу для підготовки пояснень і заперечень.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано зазначив, що така заява підлягає розгляду лише у випадку, якщо позивачем буде доведено, що з незалежних від нього причин він не мав можливості включити відповідну вимогу до первісної позовної заяви, як це визначено частиною третьою статті 264 ЦПК України. Водночас вказані положення процесуального закону поширюються лише на правочини і не можуть застосовуватися щодо інших документів.

Верховний Суд враховує, що судами попередніх інстанцій встановлено, що заявлена ОСОБА_1 вимога не пов`язана з предметом спору та позивачкою не виконано обов`язку щодо надання доказів направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правомірно повернув вказану заяву без розгляду.

Доводи заявниці стосовно непідписання вступної та резолютивної частини оскаржуваної постанови Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року колегією суддів у день її проголошення не є підставою для скасування оскарженої постанови.

Відповідно до підпункту 5.9 пункту 5 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року за № 1845/0/15-2 (зі змінами), паперове судове рішення - це оригінал судового рішення на папері з особистими підписами всіх суддів (присяжних), які беруть участь в ухваленні (прийнятті) рішення.

У пункті 6 частини першої розділу І Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 19 квітня 2018 року за № 1200/0/15-18, визначено, що електронний примірник судового рішення - це створений в Автоматизованій системі документообігу суду електронний документ, підписаний кваліфікованим електронним підписом судді, що ухвалив таке судове рішення, в разі колегіального розгляду - кваліфікованими електронними підписами всіх суддів, що входять до складу колегії, або іншої особи, визначеної згідно з пунктом 2 розділу III цього Порядку. Такий документ має бути ідентичним за документарною інформацією та реквізитами оригіналу судового рішення в паперовій формі.

Згідно з частиною першою розділу ІІ цього Порядку встановлено, що електронний примірник судового рішення або окремої думки судді виготовляється судом в АСДС у день ухвалення судового рішення або виготовлення його повного тексту в паперовій формі, підписується кваліфікованим цифровим підписом судді, який ухвалив таке судове рішення, а в разі колегіального розгляду - КЕП усіх суддів, що входять до складу колегії, та зберігається у стані, що унеможливлює його подальше коригування.

Згідно з частиною восьмою статті 259 ЦПК України усі судові рішення викладаються письмово у паперовій та електронній формах.

Таким чином, доводи про накладення КЕП суддів, що входять до складу колегії, на електронний примірник вступної та резолютивної частини оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції на наступний день після її проголошення не свідчить про те, що паперовий примірник такої постанови не був підписаний суддями власноруч на час її проголошення у судовому засіданні.

Водночас, Верховний Суд враховує, що ухвалами Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року надано оцінку твердженням заявниці щодо наявності підстав для відводу судді Обідіній О. І., а також колегії суддів: Карпушину Г. Л., Обідіній О. І. та Бутенко С. Б., від розгляду цієї справи. Заявлені відводи визнано необґрунтованими та відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_1 про відвід вказаних суддів.

Апеляційний суд надав оцінку доводам заявниці щодо перебування судді Обідіної О. І. у дружніх відносинах з нотаріусом ОСОБА_7 та встановив, що ці доводи не відповідають дійсності.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що незгода з процесуальним рішенням суду в цій справі, в силу частини четвертої статті 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу суддів.

Твердження ОСОБА_4 про те, що справу розглянуто неповноважним складом суду, є необґрунтованими.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, не спростовують висновків судів попередніх інстанції.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, зокрема статті 358 ЦПК України, не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області

від 11 червня 2025 року (не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи) та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року є необґрунтованою.

Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 червня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 15 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Решетилівської державної нотаріальної контори, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, Новосанжарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Решетилівська міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про закінчення спадкової справи без видачі свідоцтв про право на спадщину та зобов`язання прийняти заяву про прийняття спадщини із заведенням спадкової справи.

Копію ухвали та додані до касаційних скарг матеріали надіслати особі, яка подала касаційні скарги.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович