Справа № 157/1113/25
Провадження №2/157/514/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Солошик Д.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки адвоката Мазурика П.А.,

представника відповідача адвоката Козлюк З.Р.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про усунення перешкод у користуванні житлом та зобов`язання надати комунальні послуги,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом шляхом подання через систему «Електронний суд» позовної заяви до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго», в якому просить задовольнити єдину комплексну вимогу про усунення перешкод у користуванні житлом та забезпечення надання комунальних послуг як невід`ємних елементів права користування житлом, зобов`язавши: - відповідачку ОСОБА_2 : припинити дії, що перешкоджають позивачу ОСОБА_1 в користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 ; утриматися від звернень до постачальників комунальних послуг з вимогами про припинення/відключення газо- та електропостачання без письмової згоди позивача; не вчиняти будь-яких інших дій, спрямованих на обмеження позивача у можливості користування житлом та комунальними послугами; не перешкоджати укладенню позивачем договорів на надання комунальних послуг; - співвідповідача ТОВ «Газорозподільні мережі України» протягом 5 (п`яти) днів з набрання рішенням законної сили: відновити газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 ; укласти або відновити договір на постачання комунальних послуг з позивачем як законним споживачем та фактичним платником; забезпечити безперебійне надання комунальних послуг відповідно до чинних тарифів та нормативів; - співвідповідача ПрАТ «Волиньобленерго» протягом 5 (п`яти) днів з набрання рішенням законної сили: відновити електропостачання за адресою: АДРЕСА_1 ; укласти або відновити договір на постачання електроенергії з позивачем як законним споживачем та фактичним платником; забезпечити безперебійне надання послуг відповідно до чинних тарифів, а також просить визнати протиправними та скасувати рішення співвідповідачів про припинення/відключення газо- та електропостачання за адресою: АДРЕСА_1 , прийняті за зверненням відповідачки без врахування прав та інтересів фактичного споживача послуг, визнати за позивачем право на укладання договорів про надання комунальних послуг як законним споживачем та користувачем, судові витрати покласти на відповідачів пропорційно до задоволених вимог.

07 жовтня 2025 року позивач ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просить його позов задовольнити шляхом винесення єдиного комплексного рішення про усунення перешкод у користуванні житлом та зобов`язання відновити і укласти договори про надання комунальних послуг: щодо відповідача 1 ОСОБА_2 : зобов`язати ОСОБА_2 припинити будь-які дії, спрямовані на перешкоджання позивачу у здійсненні права користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , включаючи утримання від подання заяв до відповідача 2 - ТзОВ «Газорозподільні мережі України»), відповідача 3 ПрАТ «Волиньобленерго», відповідача 4 ТзОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», відповідача 5 ТзОВ «Волиньелекрозбут» про припинення, розірвання договорів або вчинення інших дій, що унеможливлюють або ускладнюють користування комунальними послугами; щодо відповідачів - операторів системи розподілу: зобов`язати ТзОВ «Газорозподільні мережі» () протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати набрання законної сили рішенням суду: а) відновити технічну можливість розподілу природного газу до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , включаючи здійснення монтажу газового лічильника та регулятора тиску газу замість демонтованого 21 травня 2025 року; б) укласти з позивачем Договір про надання послуг з розподілу природного газу відповідно до Кодексу газорозподільних мереж (Постанова НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015) та чинного законодавства України; зобов`язати ПрАТ «Волиньобленерго» () протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати набрання законної сили рішенням суду: а) відновити розподіл (передачу) електричної енергії до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , за договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 524011086 від 11 липня 2025 року, укладеним із позивачем; б) Продовжити виконання договору споживача № 524011086 від 11 липня 2025 року з виключенням пункту 11.1, визнаного судом недійсним (нікчемним); щодо відповідачів постачальників: зобов`язати ТзОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» () протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати відновлення розподілу природного газу (виконання пункту 1.2 цього рішення) укласти з позивачем договір про постачання природного газу відповідно до вимог Закону України «Про ринок природного газу» та чинного законодавства України; зобов`язати ТзОВ «Волиньелекрозбут» () протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати відновлення розподілу електричної енергії (виконання пункту 1.3 цього рішення) укласти з позивачем договір про постачання електричної енергії відповідно до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» та чинного законодавства України. Додаткові вимоги (усунення юридичних перешкод): визнати недійсним (нікчемним) пункт 11.1 договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 524011086 від 11 липня 2025 року, укладеного між позивачем та ПрАТ «Волиньобленерго, в частині, що передбачає автоматичне припинення дії Договору у разі скасування ухвали суду про забезпечення позову, як такий, що:- порушує імперативну норму постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022; порушує публічний порядок (стаття 228 ЦК України); суперечить принципу добросовісності (стаття 3 ЦК України); визнати факт припинення договорів про надання послуг з розподілу та постачання природного газу, які були укладені між ОСОБА_2 (відповідач 1) та ТзОВ «Газорозподільні мережі України» (відповідач 2) і ТзОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (Відповідач 4), з 21 травня 2025 року на підставі акта припинення газопостачання № 73 від 21.05.2025 та заяви відповідача 1 від 08 травня 2025 року; розірвати договори про надання послуг з розподілу та постачання електричної енергії, які були укладені між ОСОБА_2 (відповідач 1) та ПрАТ «Волиньобленерго» (відповідач 3) і ТзОВ «Волиньелектрозбут» (відповідач 5), з дати набрання законної сили рішенням суду, у зв`язку з: припиненням фактичного споживання електричної енергії відповідачем 1 (не проживає у будинку); зловживанням правом з боку відповідача 1 (стаття 13 ЦК України); необхідністю усунення юридичних перешкод для укладення нових договорів із фактичним споживачем (позивачем); стягнути з відповідачів 1-5 солідарно на користь позивача судові витрати: судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 00 коп.; витрати на правничу допомогу відповідно до статті 137 ЦПК України (розмір буде визначено після надання відповідних доказів). В обгрунтування цих вимог зазначає, 1.1. Правова підстава зміни позовної заяви заява подається як уточнена позовна заява на підставі частини 2 статті 49 ЦПК України, згідно з якою позивач має право до закінчення підготовчого провадження змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. Підготовче судове засідання у справі ще не відбулося, отже, позивач має процесуальне право на внесення змін до позовної заяви.1.2. Зміст внесених змін: Порівняно з первісною позовною заявою, ця уточнена заява містить: а) Включення нових фактичних обставин, що виникли після подання первісної заяви, зокрема: скасування апеляційним судом ухвали про забезпечення позову; направлення Відповідачем 3 повідомлення про автоматичне розірвання договору № 524011086; призначення дати відключення електропостачання на 20 жовтня 2025 року; в) Включення додаткових правових підстав позову: постанова НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 (Кодекс газорозподільних мереж); постанова НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 (Правила роздрібного ринку електричної енергії); постанова Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022; практика Європейського суду з прав людини (статті 8 ЄКПЛ); г) розширення предмету позову шляхом включення вимоги про визнання недійсним (нікчемним) пункту 11.1 Договору № 524011086; ґ) Залучення додаткових співвідповідачів (відповідачів 4 та 5 постачальників комунальних послуг) на підставі статті 51 ЦПК України. 1.3. Правова підстава залучення відповідачів 4 та 5. Відповідно до частини 1 статті 51 ЦПК України, позивач до закінчення підготовчого провадження має право залучити до участі у справі іншого відповідача. Залучення ТзОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» (відповідач 4) та ТЗОВ «Волиньелектрозбут» (відповідач 5) є необхідним з огляду на комплексний характер порушеного права. Усунення перешкод у користуванні житлом вимагає відновлення повного циклу надання комунальних послуг, який складається з двох етапів: - розподіл (транспортування) компетенція відповідачів 2-3 (оператори систем розподілу); - постачання компетенція відповідачів 4-5 (постачальники). Без укладення договорів постачання фактичне надання комунальних послуг є неможливим, навіть за наявності технічної можливості розподілу. Позовні вимоги до відповідачів 4-5 носять субсидіарний (додатковий) характер та підлягають виконанню після/одночасно з виконанням рішення щодо відповідачів 2-3, що забезпечує повноту та ефективність судового захисту порушеного права. II. Фактичні обставини справи. 2.1. Право користування житлом позивача. Позивач разом із дружиною та неповнолітньою дитиною, дочкою ОСОБА_3 , 2008 року народження, постійно проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений житловий будинок належить на праві приватної власності відповідачу 1 ОСОБА_2 (мати позивача). Рішенням Волинського апеляційного суду від 01 липня 2024 року (наданий до первинного позову) встановлено, що позивач є членом сім`ї власника житлового будинку та має право користування цим житловим будинком на підставі: статті 156 Житлового кодексу України (право членів сім`ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням); статті 405 Цивільного кодексу України (сервітутне право). Це право є речовим правом, яке: - не залежить від волі власника житла; включає право на забезпечення комунальними послугами як невід`ємну складову конституційного права на житло; - захищається способами, передбаченими для захисту права власності (статті 391, 396 ЦК України). Позивач не є орендарем чи особою, яка користується житлом на договірних засадах. Це законне речове право, яке виникло з факту перебування у сімейних відносинах із власником та спільного проживання, встановлене остаточним судовим рішенням. 2.2. Статус позивача як споживача комунальних послуг. Позивач є побутовим споживачем (користувачем) комунальних послуг у розумінні: а) Частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» особа, яка фактично користується житлом та отримує житлово-комунальні послуги; б) Пункту 1.8 Кодексу газорозподільних мереж, затвердженого Постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 особа, яка споживає природний газ для задоволення власних побутових потреб; в) Пункту 3 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 фізична особа, яка споживає електричну енергію для власних побутових потреб. Факт споживання позивачем комунальних послуг підтверджується: постійним фактичним проживанням у житловому будинку; оплатою комунальних послуг позивачем (квитанції додаються); відсутністю споживання з боку Відповідача 1, яка не проживає у будинку та не користується послугами. Відповідач 1, будучи власником житла, не є споживачем, оскільки не проживає у житловому будинку, не користується комунальними послугами та не оплачує їх. Позивач як фактичний споживач має переважне право на укладення договорів про надання комунальних послуг незалежно від права власності на житло. 2.3. Протиправні дії відповідача 1 зловживання правом. Відповідач 1 ( ОСОБА_2 ), використовуючи формальний статус власника житла та укладених на її ім`я договорів про надання комунальних послуг, вчинила умисні дії, спрямовані на позбавлення позивача можливості здійснення права користування житлом, встановленого судовим рішенням. 2.3.1. Припинення газопостачання (травень 2025 року). 08 травня 2025 року Відповідач 1 подала до ТЗОВ «Газорозподільні мережі України» (відповідач 2) заяву про розірвання договору про розподіл природного газу. 21 травня 2025 року на підставі цієї заяви: відповідач 2 розірвав договір про розподіл природного газу з Відповідачем 1; здійснено демонтаж газового лічильника та регулятора тиску газу (Акт припинення газопостачання № 73 від 21.05.2025); - закрито особовий рахунок Відповідача 1; - припинено подачу природного газу до житлового будинку. Наслідки: повна відсутність газопостачання з 21 травня 2025 року, неможливість опалення житла в опалювальний сезон, приготування їжі, отримання гарячої води. 2.3.2. Припинення електропостачання (червень-жовтень 2025 року). У червні 2025 року Відповідач 1 вимагала від ПрАТ «ВОЛИНЬОБЛЕНЕРГО» (Відповідач 3) припинити електропостачання житлового будинку. Відповідач 3 виконав цю вимогу та відключив електроенергію. Позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, суд ухвалою про забезпечення позову зобов`язав Відповідача 3 відновити електропостачання. 11 липня 2025 року на виконання ухвали суду між позивачем та ПрАТ «ВОЛИНЬОБЛЕНЕРГО» (Відповідач 3) укладено Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 524011086. Однак, Відповідач 3, діючи в інтересах Відповідача 1, включив до зазначеного договору пункт 11.1 такого змісту: «Цей Договір автоматично припиняється у разі скасування ухвали суду про забезпечення позову, на підставі якої він був укладений.» Мета включення цього пункту: створення правового механізму для автоматичного припинення електропостачання без необхідності звернення до суду та без дотримання процедури припинення надання житлово- комунальних послуг, встановленої законодавством. У жовтні 2025 року апеляційний суд скасував ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову. 06 жовтня 2025 року Відповідач 3 направив позивачу повідомлення про автоматичне розірвання Договору № 524011086 на підставі пункту 11.1 та про припинення електропостачання з 20 жовтня 2025 року. Наслідки: повна відсутність електропостачання з 20 жовтня 2025 року, неможливість використання життєво необхідного медичного обладнання, освітлення, опалення, побутових приладів. 2.3.3. Юридична кваліфікація дій Відповідача 1. Дії Відповідача 1 є зловживанням правом у розумінні статті 13 ЦК України, оскільки: використання статусу власника здійснюється не для забезпечення власних житлових потреб (Відповідач 1 не проживає у будинку), а виключно для позбавлення позивача можливості проживання; подача заяв про розірвання договорів вчинена всупереч інтересам фактичного споживача та всупереч встановленому судом праву користування житлом; створена ситуація, за якої юридичний статус (договори на ім`я власника) перешкоджає здійсненню речового права іншою особою. Відповідно до частини 3 статті 13 ЦК України, дії, вчинені з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах не допускаються та не захищаються законом. 2.4. Критична ситуація: загроза життю та здоров`ю дитини. У житловому будинку разом із позивачем постійно проживає неповнолітня дочка ОСОБА_3 , 2008 року народження. Дитина має діагноз: «Бронхіальна астма» (код за МКХ-10: J45.0), що підтверджується медичною документацією (виписка з медичної картки додається). Медичні вимоги за станом здоров`я дитини: необхідність постійного доступу до електричного небулайзера (інгалятора) для проведення інгаляційної терапії під час загострень та нападів ядухи; - неприпустимість переохолодження та перебування у холодному приміщенні через ризик загострення захворювання; необхідність підтримання комфортної температури у житловому приміщенні. Довідка лікаря (додається) підтверджує, що відсутність електроенергії та опалення у житловому приміщенні створює пряму загрозу здоров`ю та життю дитини. Відсутність електропостачання унеможливлює використання електричного інгалятора, що під час нападу бронхіальної астми може призвести до критичних наслідків для здоров`я та життя дитини. ПРАВОВА КВАЛІФІКАЦІЯ: Дії відповідачів 1-3 щодо позбавлення житла комунальних послуг в умовах проживання дитини з хронічним захворюванням органів дихання можуть містити ознаки злочину, передбаченого статтею 135 Кримінального кодексу України «Залишення в небезпеці»:«Свідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав можливість надати їй допомогу...». Конвенція ООн про права дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.». Суд при вирішенні цього спору зобов`язаний керуватися доктриною «найкращих інтересів дитини» як пріоритетним принципом, що означає обов`язок негайного відновлення комунальних послуг для забезпечення життя та здоров`я дитини. 2.5. Протиправність дій відповідача 2 (оператор газорозподільної мережі) ТзОВ «Газорозподільні мережі України» (відповідач 2) як оператор газорозподільної мережі діє на підставі Кодексу газорозподільних мереж, затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року. Порушення кодексу ГРМ: Пункт 5.1.1 Кодексу ГРМ: «Оператор ГРМ зобов`язаний забезпечити споживачам, об`єкти яких підключені до ГРМ, цілодобовий безперебійний доступ до послуг з розподілу природного газу відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.» Пункт 7.2 Кодексу ГРМ: Розірвання договору можливе лише за заявою споживача або у випадках, прямо передбачених законодавством. Протиправні дії відповідача 2: а) Розірвав договір за заявою особи, яка НЕ Є СПОЖИВАЧЕМ (відповідач 1 не проживає у будинку та не користується газом); б) Демонтував газовий лічильник та регулятор тиску, чим створив технічну неможливість для укладення нового договору з фактичним споживачем (позивачем); в) Не перевірив, чи проживають у житловому будинку інші особи, які мають право на комунальні послуги відповідно до законодавства; г) Позбавив фактичного споживача (позивача) доступу до життєво необхідної послуги всупереч Кодексу ГРМ та чинному законодавству. ВИСНОВОК: Дії Відповідача 2 є протиправними та підлягають усуненню шляхом відновлення технічної можливості розподілу газу (монтаж обладнання) та укладення договору з позивачем як фактичним споживачем. 2.6. Протиправність дій Відповідача 3 (оператор системи розподілу електричної енергії) ПрАТ «Волиньобленерго» (Відповідач 3) як оператор системи розподілу електричної енергії діє на підставі Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП № 312 від 14 березня 2018 року. Порушення правил роздрібного ринку: Пункт 85 Правил: «Оператор системи розподілу укладає договір про надання послуг з розподілу електричної енергії зі споживачем за його зверненням.» Пункт 115 Правил: Припинення договору можливе лише у випадках, передбачених законом та самим договором, але з дотриманням процедури попередження споживача. Протиправні дії відповідача 3: а) Включив до Договору № 524011086 пункт 11.1 про автоматичне припинення договору, який: не передбачений жодним законом чи підзаконним актом; - суперечить статті 203 ЦК України (нікчемність правочину, що порушує публічний порядок); - ПОРУШУЄ частину 5 статті 12 постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Про заборону припинення надання житлово-комунальних, соціальних послуг у період воєнного стану»; б) Створив механізм «легалізації» неправомірного припинення послуги без необхідності звернення до суду та без дотримання процедури; в) Не розглянув питання укладення звичайного договору з позивачем як фактичним споживачем на загальних підставах. Висновок: Пункт 11.1 Договору № 524011086 є недійсним (нікчемним), не породжує правових наслідків. Договір продовжує діяти без цього пункту. 2.7. Необхідність залучення відповідачів 4 та 5 (постачальники) Хоча ТзОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (відповідач 4) та ТзОв «Волиньелекрозбут» (відповідач 5) безпосередньо не вчиняли протиправних дій щодо припинення послуг, їх залучення є необхідним з таких підстав: а) комплексність відновлення прав: розподіл (транспортування) без постачання не забезпечує фактичного надання послуги споживачу. Договір постачання є обов`язковою умовою для фактичного споживання газу та електроенергії. б) публічно-правовий статус: відповідачі 4-5 є ліцензованими постачальниками, які відповідно до статті 10 Закону України «Про ринок природного газу» та статті 13 Закону України «Про ринок електричної енергії» зобов`язані укласти договір постачання з будь-яким споживачем, який має технічну можливість підключення. в) ефективність судового захисту: Суд має зобов`язати всіх суб`єктів ланцюга надання послуги вчинити дії для повного відновлення прав позивача, що виключить необхідність повторних судових процесів після отримання рішення проти відповідачів 2-3. Позовні вимоги до постачальників носять субсидіарний характер: вони підлягають виконанню після/одночасно з виконанням рішення про відновлення розподілу (рішення щодо відповідачів 2-3). III. Правове регулювання позову: 3.1. Порушене право та обраний спосіб захисту. Порушене право: Речове право користування житлом (стаття 405 ЦК України, стаття 156 ЖК України), яке включає право на забезпечення комунальними послугами як невід`ємну складову конституційного права на житло (стаття 47 Конституції України). Обраний спосіб захисту: Усунення перешкод у здійсненні права:користування (стаття 391, частина 1 статті 16 ЦК України). Обґрунтування: Відповідно до статті 391 ЦК України: «Власник (а також особа, яка має речове право користування майном) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.» Перешкоди у цій справі полягають у: відсутності технічної можливості споживання газу (демонтований лічильник); припиненні електропостачання всупереч праву користування житлом; неможливості укладення договорів із операторами та постачальниками через формальне існування договорів на ім`я Відповідача 1, яка не є споживачем. Усунення перешкод вимагає комплексу дій: припинення протиправних дій відповідача 1; відновлення технічної можливості (монтаж лічильника); - розірвання/припинення договорів відповідача 1; укладення нових договорів із позивачем. 3.2. Зловживання правом відповідачем 1 Стаття 13 ЦК України: «Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.» Дії відповідача 1 є класичним прикладом зловживання правом: використання статусу власника не для забезпечення власних потреб, а для позбавлення іншої особи можливості проживання; подача заяв про розірвання договорів всупереч інтересам фактичного споживача; створення ситуації юридичної перешкоди для здійснення речового права. Частина 3 статті 13 ЦК України встановлює, що такі дії не підлягають захисту. 3.3. Право позивача на укладення договорів розподілу 3.3.1. Газопостачання. Кодекс газорозподільних мереж (Постанова НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015): Пункт 5.1.1: «Оператор ГРМ зобов`язаний забезпечити споживачам, об`єкти яких підключені до ГРМ, цілодобовий безперебійний доступ до послуг з розподілу природного газу.» Пункт 7.1: «Договір укладається між оператором ГРМ та споживачем.». Пункт 1.8: Споживач особа, яка споживає природний газ для задоволення власних побутових потреб. Право позивача: Позивач є споживачем, оскільки фактично проживає у будинку та споживає газ; Об`єкт підключений до газорозподільної мережі (технічна можливість існує); Оператор (Відповідач 2) зобов`язаний укласти договір із позивачем. Обов`язок відновлення: Оскільки відповідач 2 створив технічну перешкоду (демонтаж лічильника) на вимогу особи, яка не є споживачем, він зобов`язаний усунути її шляхом повторного монтажу обладнання. 3.3.2. Електропостачання. Правила роздрібного ринку електричної енергії (Постанова НКРЕКП № 312 від 14.03.2018): Пункт 85: «Оператор системи розподілу укладає договір про надання послуг з розподілу електричної енергії зі споживачем за його зверненням.» Пункт 3: Споживач фізична особа, яка споживає електричну енергію для власних побутових потреб. Право позивача: позивач є споживачем; Договір № 524011086 формально існує, але фактично припинено всупереч закону через нікчемний пункт 11.1; оператор (відповідач 3) зобов`язаний продовжити виконання договору або укласти новий з виключенням незаконних умов. 3.4. Недійсність (нікчемність) пункту 11.1 Договору № 524011086. Стаття 203 ЦК України: «Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання його недійсним судом не вимагається.» Пункт 11.1 Договору № 524011086 є НІКЧЕМНИМ з таких підстав: ПІДСТАВА 1: Порушення імперативної норми (Постанова КМУ № 206) Постанова Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Про заборону припинення надання житлово-комунальних, соціальних послуг у період воєнного стану»: Пункт 1: «Забороняється припинення надання житлово-комунальних послуг споживачам у період воєнного стану.» Пункт 11.1 Договору створює механізм автоматичного припинення електропостачання, що ПРЯМО ПОРУШУЄ цю заборону. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України: «Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина...». Умова договору, яка суперечить імперативній нормі публічного права, є нікчемною. Підстава 2: Порушення публічного порядку. Стаття 228 ЦК України: «Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.». Пункт 11.1 порушує: право на житло (стаття 47 Конституції України); право на повагу до приватного і сімейного життя (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод); найкращі інтереси дитини (стаття 3 Конвенції ООН про права дитини). Підстава: порушення принципу добросовісності. Стаття 3 ЦК України: «При здійсненні своїх прав особа зобов`язана діяти добросовісно.» Включення пункту 11.1 до Договору є недобросовісним, оскільки: відповідач 3 знав про існування спору між позивачем та відповідачем 1; знав, що ухвала про забезпечення є тимчасовим заходом, який може бути скасований; навмисно створив правову «міну уповільненої дії» для автоматичного припинення послуги без необхідності звернення до суду. Висновок:Пункт 11.1 Договору № 524011086 є недійсним (нікчемним) та не породжує правових наслідків. Договір продовжує діяти без цього пункту. 3.5. Заборона припинення житлово-комунальних послуг під час воєнного стану Постанова Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року діє на всій території України з 24 лютого 2022 року (дата введення воєнного стану). Ключові положення: Пункт 1: Абсолютна заборона припинення надання житлово-комунальних послуг у період воєнного стану. Пункт 5: «Виконавці житлово-комунальних послуг продовжують надання послуг споживачам, які мають заборгованість за спожиті послуги.». Застосування до цієї справи: навіть якщо відповідачі 2-3 посилатимуться на розірвання договору або відсутність договору з позивачем, це не звільняє їх від обов`язку надавати послуги в період воєнного стану. Позивач: проживає у житлі на законних підставах (встановлене судом право користування);

- оплачує послуги; є споживачем за законом. Відмова у відновленні послуг є порушенням Постанови № 206, яка має пряму дію та не потребує додаткового підтвердження. 3.6. Практика Європейського суду з прав людини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і до своєї кореспонденції.». Практика ЄСПЛ: Справа «Морено Гомес проти Іспанії» (рішення від 16 листопада 2004 року): ЄСПЛ підтвердив, що позитивні обов`язки держави за статтею 8 ЄКПЛ включають вжиття заходів для забезпечення мінімальних умов життя у житлі. Справа «Дубецька та інші проти України» (рішення від 10 лютого 2011 року): ЄСПЛ визнав порушення статті 8 через відсутність опалення у житлі заявників, що свідчить про обов`язок держави забезпечити доступ до комунальних послуг. Застосування: Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», національні суди застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Національні суди, застосовуючи національне законодавство, повинні враховувати позитивні обов`язки держави щодо вжиття заходів для захисту житлових прав, особливо коли йдеться про життя та здоров`я дитини. 3.7. Захист прав дитини як пріоритетний принцип Конвенція ООН про права дитини (ратифікована Законом України від 27 лютого 1991 року): Стаття 3: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.» Стаття 27: «Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.» Застосування «доктрини найкращих інтересів дитини»: У цій справі найкращі інтереси дитини вимагають: Негайного відновлення комунальних послуг для забезпечення можливості використання медичного обладнання (інгалятора); Пріоритету захисту здоров`я дитини над формальними процедурними питаннями; Ефективного судового захисту, який реально забезпечить безпечні умови проживання. Суд не може залишити без задоволення позов, якщо це призведе до прямої загрози здоров`ю та життю дитини. 3.8. Субсидіарний характер вимог до постачальників Відповідачі 4-5 (постачальники) не вчинили протиправних дій, але їх залучення необхідне для комплексного вирішення спору. Правова конструкція: Етап 1: Відновлення розподілу (рішення щодо відповідачів 2-3) > створює технічну можливість. Етап 2: Укладення договорів постачання (рішення щодо Відповідачів 4-5) > забезпечує фактичне надання послуги. Обов`язок укладення договорів: Відповідно до: Статті 10 Закону України «Про ринок природного газу»; Статті 13 Закону України «Про ринок електричної енергії»; Постачальники зобов`язані укласти договір із будь-яким споживачем, який має технічну можливість підключення та звернувся з відповідною заявою. Відмова у укладенні договору з позивачем (після виконання рішення щодо Відповідачів 2-3) буде протиправною.

Позивач ОСОБА_1 у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання прийняти до розгляду у справі уточненні позовні вимоги, що викладені ним у поданій до суду уточненій позовній заяві, та залучити до участі у справі співвідповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» з наведених у зазначеній заяві підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що спір між позивачем та особами, яких останній просить залучити як співвідповідачів, відсутній, тому клопотання безпідставне, а щодо поданої позивачем уточненої позовної заяви, то заявлені у ній вимоги фактично є збільшенням позовних вимог, у ній міститься більше 10 позовних вимог, а судовий збір сплачено лише за одну, а тому останнього належить зобов`язати сплатити судовий збір за кожну вимогу, а тоді вирішувати питання про прийняття зазначеної заяви.

Представник відповідача ТзОВ «Газорозподільні мережі України» Козлюк З.Р. у судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання позивача, мотивуючи тим, що в Україні є безліч постачальників газу і особа вправі вибирати постачальну організацію, постачальник, якого позивач просить залучити як співвідповідача, не зобов`язаний укладати з ним договір, і, крім того, немає такого поняття як уточнена позовна заява, а подана позивачем заява містить зміну і підстави позову, і предмета позову, а тому фактично є новим позовом та не може бути прийнята до розгляду у цій справі.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду у справі №922/404/19 від 09 липня 2020 року під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі 923/1061/18, від 19.12.2019 у справі № 925/185/19, від 23.01.2020 у справі №925/186/19).

Відповідно до правої позиції, наведеної у постанові КЦС ВС від 31.01.2024 у справі № 201/4160/19 (61-10524св23), збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмета позову, а не через збільшення розміру позовних вимог. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета і підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З огляду на викладене, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів - предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21).

Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета і підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не повною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

При цьому збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмета позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Як вбачається із змісту поданої ОСОБА_1 позовної заяви, він визначив предметом позову єдину комплексну вимогу про усунення перешкод у користуванні житлом та забезпечення надання комунальних послуг як невід`ємних елементів права користування житлом, та просив зобов`язати: - відповідачку ОСОБА_2 : припинити дії, що перешкоджають позивачу ОСОБА_1 в користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 ; утриматися від звернень до постачальників комунальних послуг з вимогами про припинення/відключення газо- та електропостачання без письмової згоди позивача; не вчиняти будь-яких інших дій, спрямованих на обмеження позивача у можливості користування житлом та комунальними послугами; не перешкоджати укладенню позивачем договорів на надання комунальних послуг; співвідповідача ТОВ «Газорозподільні мережі України» протягом 5 (п`яти) днів з набрання рішенням законної сили: відновити газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 ; укласти або відновити договір на постачання комунальних послуг з позивачем як законним споживачем та фактичним платником; забезпечити безперебійне надання комунальних послуг відповідно до чинних тарифів та нормативів; - співвідповідача ПрАТ «Волиньобленерго» протягом 5 (п`яти) днів з набрання рішенням законної сили: відновити електропостачання за адресою: АДРЕСА_1 ; укласти або відновити договір на постачання електроенергії з позивачем як законним споживачем та фактичним платником; забезпечити безперебійне надання послуг відповідно до чинних тарифів, а також просить визнати протиправними та скасувати рішення співвідповідачів про припинення/відключення газо- та електропостачання за адресою: АДРЕСА_1 , прийняті за зверненням відповідачки без врахування прав та інтересів фактичного споживача послуг, визнати за позивачем право на укладання договорів про надання комунальних послуг як законним споживачем та користувачем,

Підставами зазначеного позову ОСОБА_1 визначив те, що на законних підставах як член сім`ї власника житла проживає у будинку, який на праві власності належить ОСОБА_2 , проте остання та відповідачі всупереч вимогам законодавства вчинили дії, внаслідок яких припинено надання послуг по електропостачанню та газопостачанню, внаслідок чого він позбавлений можливості повноцінно користуватися житлом. Проживання стає неможливим та небезпечним з урахуванням наближення зимового періоду.

В поданій уточненій позовній заяві позивач ОСОБА_1 , крім позовних вимог, зазначених у первісній позовній заяві, також просить визнати недійсним (нікчемним) пункт 11.1 договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 524011086 від 11 липня 2025 року, укладеного між позивачем та ПрАТ «Волиньобленерго, в частині, що передбачає автоматичне припинення дії Договору у разі скасування ухвали суду про забезпечення позову, а також просить розірвати договори про надання послуг з розподілу та постачання електричної енергії, які були укладені між ОСОБА_2 (відповідач 1) та ПрАТ «Волиньобленерго» (відповідач 3) і ТзОВ «Волиньелектрозбут» (відповідач 5), з дати набрання законної сили рішенням суду, у зв`язку з: припиненням фактичного споживання електричної енергії відповідачем 1 (не проживає у будинку); зловживанням правом з боку відповідача 1 (стаття 13 ЦК України).

В обгрунтування цих позовних вимог позивач зазначає і нові підстави, він зазначає, що пункт 11.1 договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 524011086 про автоматичне припинення цього договору не відповідає вимогам законодавства, суперечить ст. 203 ЦК України, є нікчемним, не породжує правових наслідків, і цей договір продовжує діяти без цього пункту, а щодо договорів про надання послуг з розподілу та постачання електричної енергії, які були укладені між ОСОБА_2 (відповідач 1) та ПрАТ «Волиньобленерго» (відповідач 3) і ТзОВ «Волиньелектрозбут» (відповідач 5), то підставою для їх припинення зазначає ту обставину, що відповідачка ОСОБА_2 припинила фактичне споживання послуг по електропостачанню, газопостачанню.

З наведеного вище вбачається, що позивач не лише доповнив свій позов новими обставинами, а він доповнив його новими позовними вимогами, в обгрунтування яких зазначив ще й нові підстави позову, які не були наведені у первісній позовній заяві.

Таким чином, позивач у позовній заяві, яку він назвав уточнюючою, окрім додаткових доводів в обгрунтування первісних вимог, змінив підстави і предмет позову (тобто виклав нові підстави і новий предмет позову), тобто зазначена заява є фактично новим позовом.

За таких обставин, зазначена заява позивача, яку останній вважає заявою про збільшення позовних вимог, не може бути прийнята до розгляду, а тому її належить йому повернути.

Повернення цієї заяви не позбавляє позивача права на звернення до суду з окремим позовом в загальному порядку.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Про залучення співвідповідача постановляється ухвала. За клопотанням залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеного у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що клопотання позивача про залучення до участі у справі як співвідповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» належить задовольнити.

Керуючись ст. ст. 49, 51, 185, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про залучення до участі у справі співвідповідачів задовольнити.

Залучити до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про усунення перешкод у користуванні житлом та зобов`язання надати комунальні послуги як співвідповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

У прийнятті уточненої позовної заяви ОСОБА_1 відмовити та повернути її останньому.

Ухвалу про залучення співвідповідачів, копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів надіслати співвідповідачам Товариству з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут», Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» та надати строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання, згідно з вимогами ст. 178 ЦПК України, відзиву на позовну заяву і доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) співвідповідачем одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Роз`яснити співвідповідачам Товариству з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут», Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Підготовче засідання відкласти на 16 год 00 хв 27 жовтня 2025 року.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет: https://km.vl.court.gov.ua/sud0304/gromadyanam/csz/.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення і в частині відмови у прийняті уточненої позовної заяви та її повернення може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом 15 днів з складення її повного тексту, в решті ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає, заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Дата складення повного тексту ухвали 18 год 09 жовтня 2025 року.

Головуючий: О.В. Антонюк