Провадження № 2/554/393/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді Савченко Л.І.

за участю секретаря судового засідання Титаренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Позивач АТ «ПУМБ» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому прохав стягнути заборгованість станом на 06.10.2024 року за кредитними договорами № 01 від 18.03.2017 у сумі 79000 грн. 55 коп. та № 201 від 29.07.2021 у сумі 39091 грн. 24 коп., а всього 118091 грн. 79 коп. та судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп.

Позов мотивовано тим, що 18.03.2017 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 01, на підставі якого відповідачу видано кредит у сумі 52 500 грн. та 29.07.2021 року кредитний договір № 201 за яким позичальнику видано кредит в сумі 29 125 грн. Відповідач не виконує свої зобов`язання і станом на 06 жовтня 2024 року у неї перед банком виникла заборгованість : 1) по кредитному договору від 18.03.2017 № 01 79000,55 грн., з яких: 52422,51 грн. заборгованість за кредитом; 26578,04 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією; 2) по кредитному договору від 29.07.2021 № 201- 39091,24 грн., з яких: 21760,87 грн. заборгованість за кредитом; 3,89 грн. заборгованість процентами; 17326,48 грн. заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 06.10.2024 склала 118091,79 грн.. Позивач наполягає на стягненні комісії за кредитним договором від 18.03.2017 № 01, оскільки погодили таку умови договору, що відповідає положенням ЗУ «Про споживче кредитування». Також вказує, що ним не пропущений строк позовної давності, у зв`язку із запровадженням в Україні Постановою КМУ від 11.03.2020 року карантину, пов`язаного із хворобою COVID-19, та у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 року. З цих підстав, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 13 січня 2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

Від представника відповідача ОСОБА_1 - Мирка Р.О. до суду надійшов відзив на позов, в якому заперечує проти позову, у зв`язку із необґрунтованістю позовних вимог.

Щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором № 01 від 18.03.2017 вказує, що умови Кредитного договору фактично складають Заяву № 01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Вказана заява не містить будь-яких умов про встановлення розміру процентної ставку, згідно з якої Позивач здійснює нарахування відсотків. У свою чергу, згідно з наданим розрахунком заборгованості, за період з 18.03.2017 по 06.10.2024 Позичальнику було загалом нараховано відсотків на суму 110 090,87 грн., а погашено загалом відсотків на суму 84 512,29 грн. Згідно проведеного розрахунку заборгованості, то у Позичальника залишилися невиконані зобов`язання за погашенням заборгованості щодо тіла кредиту на суму 52 422,51 грн. Звертає увагу суду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої «Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Тобто, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України. Вказана правова позиція Верховного Суду була також підтверджена постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 02.10.2019 по справі № 545/2248/17, від 23.07.2020 у справі № 378/305/18, а також від 15.01.2021 у справі № 494/366/19. Таким чином, виходячи з того, що у Анкеті не встановлено розміру відсоткової ставки, а Договір про комплексне банківське обслуговування разом з тарифами, які нібито розміщувалися на сайті Банку зі сторони Відповідачки не підписувалися, вони не є складовою кредитного договору, а тому нарахування будь-яких відсотків є незаконним. Відповідно у задоволенні позову Банку щодо стягнення відсотків у розмірі 26 578,04 грн. слід відмовити, оскільки їх нарахування здійснене без достатньої правової підстави. Окрім зазначеного, слід також відмовити і у стягненні заборгованості тілом кредиту у розмірі 52 422,51, оскільки Позичальником сплачено нарахованих відсотків, а Банком їх безпідставно отримано на суму 84 512,29 грн. Відповідно 52 422,51 грн. - 84 512,29 грн. = - 30 089,78 грн. Тобто, виходить, що саме Банк зобов`язаний повернути Позичальникові безпідставно отримані кошти на суму 30 089,78 грн. При цьому, з умов Кредитного договору неможливо встановити коли закінчився строк його дії. У свою чергу, нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору є незаконним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

Щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором № 201 від 29.07.2021, то відповідно до Заяви № 201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 29.07.2021 вбачається, що Банком пунктом 5 встановлено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 2,99 %. Вказане положення Кредитного договору 2 щодо встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99 % є нікчемними. Згідно практики Верховного Суд, а саме постанови Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц вбачається, що Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Отже, за висновками ВС несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням( близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)). Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі № 363/1834/17). Зверта увагу суду, що кредитний договір не містить зазначення, що включають в себе послуги за які сплачується комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення (Об`єднана Палата ВС у постанові від 06.11.2023 р. по справі № 204/224/21). Звертаю увагу суду, що вказані положення договору про споживче кредитування є нікчемними, тобто недійсними в силу закону, і тому позовна вимога про визнання таких положень недійсними не є ефективним способом захисту. З наданого до суду розрахунку заборгованості Позивач вказує на те, що ним нараховано загалом комісії на суму 27 776,56 грн., а Позичальником погашено 10 450,08 грн., а тому заборгованість за комісією складає 17 326,48 грн. Однак, виходячи з того, що Банк не мав права встановлювати щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості є безпідставними позовні вимоги щодо стягнення 17 326,48 грн., а вже сплачена комісія на користь Банку підлягає перерахунку та зарахуванню у рахунок погашення тіла кредиту. Відповідно 21 760,87 грн. (тіло кредиту) 10 450,08 грн. (безпідставно сплачена комісія, яка підлягає зарахуванню у рахунок погашення кредиту) = 11 310,79 грн. Тобто, на користь Банку якщо і могла б бути стягнута заборгованість то така б складала 11 310,79 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 3,89 грн. заборгованість за відсотками. Але, враховуючи здійснення перерахунку по Кредитному договору 1, де по суті Банк винен Позичальнику суму 30 089,78 грн., то у задоволенні позову про стягнення з відповідачки заборгованості слід відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 15 серпня 2025 року закрито підготовче провадження по справі.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с.5).

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову прохав відмовити (а.с.99).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що 18.03.2017 року ОСОБА_1 підписала Заяву №01 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 12), за умовами якої відповідач підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняття ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування.

Відповідно до укладеного між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 договору №01 від 18.03.2027 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 50,00 грн. на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 52 500 грн. (а.с.23). Вказана обставина не була спростована відповідачем.

Таким чином, між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», яке змінило назву на акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» укладено кредитний договір № 01. Банк свої зобов`язання за вказаним договором виконав, надавши відповідачу картку з установленим лімітом кредитної лінії, що не спростовано відповідачем та підтверджується Розрахунком заборгованості станом на 06.10.2024 року (а.с. 24-26), а також Випискою по рахунку (а.с.28-36).

З виписки про рух коштів карткового рахунку, відкритого позивачем на підставі заяви № 01 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач систематично отримував та використовув кредитні кошти , в тому числі для здійснення купівлі товарів, розрахунку за послуги, та періодично поповнював цей рахунок, в тому числі інколи до повного погашення отриманої кредитної суми.

З наданого АТ «ПУМБ» розрахунку вбачається, що станом на 06.10.2024 заборгованість ОСОБА_1 за даним кредитним договором перед банком становить 79000, 55 грн., з яких : 52422, 51 грн. - заборгованість за кредитом, 26578, 04 грн. -заборгованість за процентами, 0,00 грн. - заборгованість за комісією (а.с.24-26).

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У даному випадку умови договору приєднання розроблені банком , тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як доказ укладення договору з відповідачем банк надав заяву № 01 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, виписку прорух коштів,а також Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб , а також додатки, які містять різні умови надання кредитів, в залежності від типу картки , та відповідно різні розміри відсоткових ставок, строків повернення кредиту та процентів.

При цьому, додані позивачем додатки не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» розуміла ОСОБА_1 , ознайомилася і погодилася із нею, підписуючи заяву № 01 від 18.03.2017 року. Відсутність підпису ОСОБА_1 на умовах та правилах публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Як визначено у ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Натомість Заява № 01 від 18.03.2017 року про приєднання ОСОБА_1 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, не містить умов щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, у тому числі і процентами за ст.625 ЦК України, строку повернення кредиту (користування ним), тощо.

Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяв саме цей Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб і що з ними був ознайомлений позичальник.

Разом з тим відсутні підтвердження, що саме з доданим АТ «ПУМБ» до позовної заяви Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ознайомився та погодився відповідач, підписуючи Заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ», що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.

За відсутності підтвердження щодо конкретно запропонованих відповідачу умов та правил надання банківських послуг в АТ «ПУМБ», відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту, не може розцінюватися як стандартна(типова) форма , що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору , оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин .

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім цього, підписана сторонами заява від 18.03.2017 року не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ПУМБ » не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником лише обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів").

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з АТ "ПУМБ " дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

З огляду на зазначене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши фактичні обставини, від яких залежить правильність вирішення спору, дійшов висновку про те, що надана позивачем на підтвердження правомірності нарахування відсотків за користування кредитом , Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» разом з додатками не підписані відповідачем , а надана заява № 01 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не містить умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами .

Отже, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір , умови якого встановлені однією стороною у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Публічна пропозиція АТ ПУМБ , яка викладена на банківському сайті неодноразово змінювалась самим позивачем і доказів , що саме ця Публічна пропозиція існувала на час укладення договору , суду не надано .

З огляду на вищенаведене, суд критично ставиться до посилання позивача, що відповідач ознайомлений з наданою до позову Публічною пропозицією АТ «ПУМБ» та тарифами.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір та умови сплати процентів за користування кредитом, суд дійшов висновку , що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ ПУМБ заборгованості по відсоткам за користування кредитом у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю позовних вимог в цій частині.

Також суд вважає, що із відповідача не підлягає стягненню і заборгованість за тілом кредиту у сумі 52 422 грн. 51 коп., оскільки як вбачається із Розрахунку заборгованості та Виписки по рахунку, відповідачем було сплачено у рахунок нарахованих відсотків 84 512,29 грн. Оскільки розмір відсотків сторони не обумовили у встановленому законом порядку, то їх стягнення є безпідставним.

Таким чином, правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором № 01 від 18.03.2017 року відсутні.

Судом також встановлено, що 29.07.2021 року між АТ «ПУМБ» і ОСОБА_1 укладено договір, шляхом підписання заяви № 201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.11).

Згідно підписаної заяви відповідач приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених у цій заяві умовах.

Відповідач просив надати йому споживчий кредит на загальні цілі в сумі 29125,00 грн. Строк 36 місяців. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99 %. Розмір процентної ставки 0,01 % річних. Схема повернення кредиту - ануїтетна (рівними платежами) 1679,99 грн. щомісяця та 1679,89 грн. (останній платіж). Коміся за обслуговування кредитної заборгованості 870, 84 грн. щомісяця.

Пунктом 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 15.03.2021 року) (а.с.13-21), передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору.

Відповідно до п. 5.1.7 Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором.

АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, кредитні кошти в розмірі 29125,00 грн. було отримано ОСОБА_1 29.07.2021 року. На підтвердження переказу Копкіній Н.А. коштів у вищевказаній сумі банком надано Виписку по картковому рахунку (а.с. 27-28). Виписка по особовому рахунку свідчить про користування відповідачем грошовими коштами на рахунку .

Згідно з наданими банком розрахунками, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 29.07. 2021 № 201 становить 39091, 24 грн., з яких: 21 760, 87 грн. - заборгованість за кредитом; 3, 89 грн. - заборгованість процентами; 17326, 48 грн. - заборгованість за комісією (а.с.23-24).

Вищенаведені правовідносини, виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, у системному зв`язку регулюються наступними вимогами закону.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів були порушені права банку як кредитодавця.

Щодо вимог про стягнення заборгованості за комісією, суд зазначає наступне.

10 червня 2017 року набув чинності Закон «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі «Прозахист правспоживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до ч.1 ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року в справі №204/224/21 та Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 (справа № 496/3134/19) дійшли висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи те, що за кредитними договорами встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, пункти договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Суд встановив, що в укладеному сторонами кредитному договорі не передбачено переліку додаткових та супутніх банківських послуг, за які встановлена така щомісячна комісія. Позивач не зазначив та не надав доказів узгодження з відповідачем переліку послуг, за які він має сплачувати комісію.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено правомірності стягнення з відповідача передбаченої умовами договору комісії за обслуговування кредиту, оскільки з тексту позовної заяви та доданих до неї документів взагалі не випливає і зміст вказаної послуги, і обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».

За таких обставин, враховуючи викладене, наявність заборгованості у ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 201 від 15.09.2021 року становить 21 760, 87 грн. заборгованість за кредитом та 3,89 грн. заборгованість за процентами, а всього 21 764, 76 грн.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення комісії у сумі 17 326, 48 є безпідставними.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитним договором № 201 від 15.09.2021 року у сумі 21 764, 76 грн. суд виходить з того, що у Розрахунку заборгованості вказано, що позичальник сплатила 10 450 грн. 08 коп. комісії, яку сплачувати не повинна була. Таким чином, вказана сума підлягає зарахуванню у рахунок погашення тіла кредиту. Відповідно 21 760,87 грн. (тіло кредиту) 10 450,08 грн. (безпідставно сплачена комісія, яка підлягає зарахуванню у рахунок погашення кредиту) = 11 310,79 грн. Але, враховуючи, що відповідач за Кредитним договором № 01 від 18.03.2017 року здійснив переплату на суму 30 089,78 грн., заборгованість за яким є також предметом спору, то у задоволенні позову про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № 201 від 15.09.2021 року слід відмовити у повному обсязі.

Питання про розподіл судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та віднести судовий збір в розмірі 2422,40 грн. на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265-268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Судовий збір у розмірі 2422 грн.40 коп. віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» місце знаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя Л.І. Савченко