Провадження № 2/554/4234/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2025 року м. Полтава

Шевченківського районний суд міста Полтави у складі:

головуючого-судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Єсліковської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року представник ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому позивач просить стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором № 124638533 від 28.04.2021 року у розмірі 18 672,48 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначає, що 28.04.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 124638533 на суму 10 000,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV7Z9A3.

Відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання.

Згідно умов Кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі: 10 000,00 грн. 28.04.2021 року на банківську карту № НОМЕР_1 відповідача, яку відповідач вказав у заявці при укладенні Кредитного договору.

28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 року. У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1.

Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання Договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги № 145 від 03.08.2021 року, за яким від Первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01. ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на виконання Договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги № 11 від 31.08.2023 року до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.

04.06.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором.

Загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить 18 672,48 грн., яка складається з: 7 845,48 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 10 827,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 0,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).

Ухвалою суду від 15.07.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

12.09.2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Фабро Є.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити у задоволення позовних вимог. Зазначає, що відповідач здійснив платежі на загальну суму 19 019,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим самим первісним кредитором та долученим позивачем до матеріалів справи. Зокрема, було здійснено наступні платежі: 29.05.2021 4 704,00 грн.; 18.07.2021 315,00 грн.; 27.07.2021 14 000,00 грн. Сума сплачених відповідачем коштів майже вдвічі перевищує суму отриманого кредиту.

Відповідач є захисником України, який отримав тяжке поранення під час виконання бойового завдання. Згідно з довідкою про обставини травми від 19.05.2025 року №1605/4448, 22.05.2025 року під час безпосередньої участі у бойових діях в районі н.п. Попів Яр Донецької області, солдат ОСОБА_1 отримав вогнепальне осколкове поранення, яке призвело до ампутації правої нижньої кінцівки. Факт тривалого стаціонарного лікування підтверджується довідкою ТОВ «Ортопед» від 01.09.2025 року № 562. Ці обставини не лише викликають морально-етичні питання до дій позивача, але й мають вирішальне юридичне значення, оскільки на відповідача поширюються спеціальні гарантії, встановлені державою для захисту прав військовослужбовців. Правовою основою для звільнення відповідача від сплати процентів є частина 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII. Ця норма має імперативний, тобто безумовний та обов`язковий для всіх суб`єктів, характер і встановлює: "Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, а також проценти за користування кредитом не нараховуються".

Таким чином, первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з моменту укладення договору не мав жодного законного права нараховувати проценти за користування кредитом. Будь-які умови кредитного договору, що суперечать цій імперативній нормі закону, є нікчемними в силу прямої вказівки закону і не створюють юридичних наслідків. Вимога позивача про стягнення 10 827,00 грн. процентів є прямою суперечністю закону.

28.04.2021 року відбулася видача кредиту. Сума боргу (дебет) склала 10 000,00 грн. Залишок основного боргу на цю дату становив 10 000,00 грн. 29 травня 2021 року було здійснено перший платіж (кредит) на суму 4 704,00 грн. Після цієї сплати залишок основного боргу зменшився до 5 296,00 грн (10 000,00 - 4 704,00). 18.07.2021 року відбувся другий платіж (кредит) на суму 315,00 грн. Залишок основного боргу після цього платежу склав 4 981,00 грн. (5 296,00 - 315,00). 27 липня 2021 року було здійснено третій платіж (кредит) на суму 14 000,00 грн. Після цієї сплати борг був повністю погашений, і утворилася переплата. Залишок основного боргу став від`ємним і склав -9 019,00 грн. (4 981,00 - 14 000,00), що свідчить про переплату з боку відповідача.

Таким чином можна зробити висновок: боргу не існує, натомість існує переплата з боку відповідача у розмірі 9 019,00 грн. Отже, станом на момент звернення позивача до суду будь-яка заборгованість за кредитним договором у відповідача відсутня. Для підтвердження свого статусу кредитора позивач надав до суду лише витяги з реєстрів боржників до договорів факторингу. Така практика є поширеною серед колекторських компаній, однак вона не відповідає вимогам процесуального законодавства. Відповідно до позовної заяви, право вимоги за кредитним договором відповідача було відступлено тричі. Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують таку передачу. Позивачем не долучено до матеріалів справи повних реєстрів боржників, визначених вищезазначеними договорами, з переліком їх особистих даних та розмірів грошових зобов`язань. Надані витяги не є належними доказами, оскільки не дозволяють ідентифікувати документ в цілому та перевірити його автентичність. Вказані обставини свідчать про те, що позивачем не доведено, що ТОВ «Юніт Капітал» законно набуло право вимоги до ОСОБА_1 .

Крім цього, позивач не надав доказів на підтвердження надання первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів ОСОБА_1 .. До матеріалів справи долучено платіжне доручення про перерахування 10 000,00 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 . Вказане платіжне доручення не містить відмітки банку про виконання, що ставить під сумнів факт перерахування коштів. Таким чином, позивачем не доведено сам факт надання кредиту відповідачу. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Ця сума є явно завищеною та неспівмірною з характером справи. Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг, вона складається з 5000 грн. за складання позовної заяви, 1000 грн. за вивчення матеріалів справи та 1000 грн. за підготовку адвокатського запиту і клопотання. Враховуючи, що позовна заява є шаблонною, а справа не є складною з юридичної точки зору, заявлена сума не відповідає критеріям розумності та співмірності. Позивач також просить стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Ця вимога є безпідставною з двох причин. По-перше, у разі повної відмови у задоволенні позову, судовий збір, сплачений позивачем, йому не відшкодовується. По-друге, відповідач як військовослужбовець має пільгу щодо сплати судового збору. Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, відповідач в результаті служби в ЗСУ отримав травми, що призвели до ампутації частини кінцівки. На даний час відповідач перебуває на протезуванні та оформляє інвалідність. Хоча інвалідність на даний час документально не оформлена, однак наявність такої інвалідності розумно та наглядно підтверджується відсутністю кінцівки.

17.09.2025 року від представника ТОВ «Юніт Капітал» надійшла відповідь на відзив, в якій представник просить зменшити розмір позовних вимог і вважати їх наступними: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №124638533 від 28.04.2021 року у розмірі 7 845,48 грн., яка складається з наступного 7845,48 грн; судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. покласти на відповідача.

Зазначає, що у зв`язку з введенням Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» прийнято рішення про звільнення всіх клієнтів від зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитом, починаючи з дати введення воєнного стану в Україні та до 10 квітня 2022 року включно. Також, звертає увагу суду що відповідач не заперечує щодо укладання Кредитного договору № 124638533 від 28.04.2021 року, щодо отримання грошових коштів, а отже, підтверджує невиконання взятих на себе зобов`язань.

Відповідач не врахував усі матеріали справи та помилково визначив, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу. Проте, відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. В свою чергу, позивач долучив до позовної заяви всі належні докази, а саме: договір факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 року та витяг з реєстру прав вимоги 145 від 03.08.2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018.

Кредитний договір №124638533 від 28.04.2021 року укладено 03.08.2021 року, тобто через чотири місяці після укладення кредитного договору. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало, а не є майбутнім, як помилково вважає відповідач. Відповідач неправильно трактував положення договору та дійшов хибного висновку, що передача права вимоги відбувається у момент підписання договору. Насправді ж право вимоги переходить у момент підписання реєстру, який є невід`ємною частиною договору факторингу. Враховуючи викладене, позивач належним чином підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки виконав умови договору факторингу та надав відповідні документи. Висновок відповідача про відсутність переходу права вимоги є необґрунтованим, оскільки ґрунтується на помилковому тлумаченні моменту виникнення права вимоги та його передачі за договором факторингу.

08.10.2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Фабро Є.А. надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник зазначає, що з урахуванням зменшення позивачем позовних вимог до суми 7 845,48 грн., що є залишком тіла кредиту, відповідач визнає позовні вимоги у даному розмірі.

Щодо розподілу судових витрат вважає такі вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідач є солдатом, який проходить військову службу у Збройних Силах України. Під час виконання бойового завдання він отримав тяжке вогнепальне осколкове поранення, що призвело до ампутації правої нижньої кінцівки. Ці обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» визначено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Згідно пп. «а» п.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше

ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов, а саме особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є військовослужбовці. Так, відповідач є військовослужбовцем, який отримав поранення тому, керуючись ч.2 ст.8 та пп. «а» п.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» просить звільнити відповідача від сплати судового збору.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн., вважає цю суму значно завищеною та неспівмірною. Значна частина роботи представника позивача була спрямована на обґрунтування та стягнення заборгованості, яка не підлягала нарахуванню згідно із законом. Покладати на відповідача тягар оплати юридичних послуг, необхідність у яких виникла через неправомірні дії самого позивача (нарахування заборонених законом процентів), є несправедливим. Враховуючи викладене, відповідач визнає суму витрат на правничу допомогу, яка може вважатися співмірною та обґрунтованою, в розмірі 500,00 грн.

Ухвалою суду від 08.10.2025 року закрито провадження в частині стягнення з відповідача 10 827,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Представник позивача до суду не з`явився, позивач надав заяву, в якій просить справу розглянути у відсутність свого представника, на задоволенні позову наполягає.

Представник відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні 12.09.2025 року заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що відповідач є військовослужбовцем, тому на час дії військового стану повинен бути звільнений від штрафних санкцій. Просив не стягувати судовий збір, бо відповідач є учасником бойових дій, втратив ногу, оформляє інвалідність.

В судове засідання 08.10.2025 року представник відповідача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача та представника відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає уточнений позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.04.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 124638533 на суму 10 000,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV7Z9A3.

Відповідно до п.1.1. договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 10 000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику (а.с.45-49).

Згідно умов Кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі: 10 000,00 грн. 28.04.2021 року на банківську карту № НОМЕР_1 відповідача, яку відповідач вказав у заявці при укладенні Кредитного договору.

28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 року. У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1 (а.с.112-118).

Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання Договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги № 145 від 03.08.2021 року, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01. ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на виконання Договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги (а.с.96-101).

04.06.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором (а.с.81-87).

Загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором становить 7 845,48грн, яка складається з: 7 845,48 грн - заборгованість по тілу кредиту (а.с.60-64).

Згідно ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені договором кредиту, належним чином не виконав, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.

Положеннями ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи, підтверджуються наданими копіями: договором про надання правової допомоги від 05.06.2025 року підтверджено факт надання Адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» юридичної допомоги на умовах, передбачених договором, Товариству з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (а.с.55-57); свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.52); актом прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 року (а.с.53); додатковою угодою №1 до договору про надання правничої допомоги від 05.06.2025 року (а.с. 54); протоколом погодження вартості послуг (а.с. 58).

Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн., суд приймає до уваги наступне.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 2 статті 141 ЦПК України, відповідно до якого інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із цим, у частині 3 статті 137 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Виходячи з визначених у частині 3 статті 137 ЦПК України критеріїв, суд зазначає, що розмір гонорару адвоката позивача свідчить про необґрунтованість та непропорційність цих витрат до предмета спору.

Тому суд, при розподілі витрат на професійну правничу допомогу, враховує, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд вважає за необхідне зменшити суму стягнення з відповідача на користь позивача до 1000 грн. витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи клопотання сторони відповідача про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити, розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі, а також зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Аналіз частин 1, 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір» дає підстави для висновку, що зменшення тягаря судових витрат, якого зазнає сторона, є не обов`язком суду, а знаходиться у межах суддівського розсуду, який може бути реалізований за наявності певних обставин.

Встановлено, що відповідач є військовослужбовцем ЗСУ, який при виконанні бойового завдання отримав тяжке поранення, що призвело до ампутації правої нижньої кінцівки. На теперішній час ОСОБА_1 оформляє інвалідність (а.с.184-185).

Враховуючи обставини, викладені стороною відповідача у клопотанні про звільнення від сплати судового збору, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.526, 527, 530, 625 ЦК України, ст.ст.141,263-265,354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», місцезнаходження: вул.Рогнідинська 4А оф. 10 м. Київ 01024, , заборгованість за кредитним договором № 124638533 від 28.04.2021 року у розмірі 7 845,48 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», місцезнаходження: вул.Рогнідинська 4А оф. 10 м. Київ 01024, , 1 000,00 гривень витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», місцезнаходження: м. Київ, вул. Рогнідинська, 4А, оф. 10, 01024, ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Суддя А.М.Чуванова