КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/3925/24 Головуючий у суді І інстанції: Петришин Н.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ангеліна Івана Ігоровича, який діє в інтересах особи, яка не брала участі у справі, але щодо якої суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки - ОСОБА_1 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року до суду надійшла вказана позовна заява Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_2 ..

В обґрунтування позову зазначає, що 23.06.2021 року відповідач уклав з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» кредитний договір № 301, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 227 109,00 грн. За умовами кредитного договору Банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

Проте відповідач, належним чином свій обов`язок не виконує, внаслідок чого станом на 01.02.2024 року утворилася заборгованість у розмірі 197 453,61 грн, що складається з 151 277,65 грн - боргу за кредитом, 12,86 грн - боргу за відсотками, 46 163,10 грн - боргу за комісією.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача наявну заборгованість у розмірі 197 453, 61 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2024 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 301 від 23 червня 2021 року у розмірі 197 453 грн 61 коп..

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп..

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Ангелін І.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права вказував на те, що незалучення до розгляду справи всіх осіб, на права та обов`язки яких вплине судове рішення. Суд першої інстанції не врахував, що стороною по справі має бути дружина відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

За таких обставин, вважає, що оскільки кредитний договір, предметом якого було надання кредиту в розмірі 227 109 грн явно виходить за межі дрібного побутового договору, суд першої інстанції мав залучити до участі у справі особу, яка надала згоду на укладення кредитного договору та на права та обов`язки якої вплине судове рішення та його виконання.

Посилався на те, що наслідки незалучення третьої особи визначені пунктом 4 частини 3 статті 376 ЦПК України, відповідно до якого, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи.

Крім того, представник апелянта в апеляційній скарзі зазначав про те, що суд першої інстанції був зобов`язаний зупинити провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України - перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Як вбачається з доданих до апеляційної скарги документів, ОСОБА_2 є військовослужбовцем Збройних Сил України та на даний час має статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин.

Крім того, факт перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України, переведених на воєнний стан, підтверджується копією сповіщення №407 від 01.12.2024 року, витягом з ЄРДР від 05.12.2024 року.

За таких обставин, представник апелянта вважає, що після відкриття апеляційного провадження та зупинення виконання судового рішення суду першої інстанції, справа підлягає зупиненню апеляційним судом до звільнення відповідача ОСОБА_2 зі складу Збройних Сил України або до закінчення воєнного стану.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального права вказував на те, що в судовому рішенні суд посилається на письмовий доказ, наданий позивачем - паспорт споживчого кредиту, в якому нібито є підпис відповідача. При цьому суд першої інстанції не вбачив ознак укладення між сторонами договору споживчого кредитування та не встановив, чи дійсно такий договір було укладено сторонами, а відповідно, неповно визначив зміст правовідносин сторін, не встановив дату виникнення у відповідача зобов`язання по поверненню такого кредиту (у разі наявності такої дати), не вирішив питання щодо можливості застосування до зобов`язань сторін строку давності, не встановив інші істотні обставини, які повністю виключають законність та обґрунтованість позовних вимог.

Також вважає, що суд першої інстанції в даному випадку до спірних правовідносин мав застосувати положення ч. 1 ст. 617 ЦК України відповідно до якої особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Однак суд першої інстанції не врахував наявність обставин непереборної сили, які унеможливили виконання відповідачем своїх зобов`язань, якщо вони виникли.

При цьому наявність обставин форс-мажору (обставин непереборної сили) підтверджується листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р. №2024/02.0-7.1, відповідно до якого ТПП України підтверджує, що військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години ЗО хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Суд першої інстанції мав оцінити вказані обставину, однак не зробив цього через грубе порушення прав відповідача, який, перебуваючи у складі Збройних Сил України, переведених на воєнний стан та виконуючи бойове завдання із захисту Батьківщини, не мав можливості реалізувати свої процесуальні права сторони справи.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у розгляді справи - ОСОБА_1 , підлягає закриттю з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач ОСОБА_2 не сплатив борг за кредитним договором та жодних заперечень щодо позову суду не надав, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги про стягнення з останнього на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 197 453,61 грн є доведеними та підлягають задоволенню.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 23 червня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» із заявою № 301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в якій просив надати йому кредит на споживчі потреби розміром 227 109,00 грн., строком на 24 місяці (з 23.06.2021 року по 23.06.2023 року), зі сплатою процентної ставки у розмірі 0,01 % річних, комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99 %.

Вказаною заявою відповідач беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

За змістом Паспорту споживчого кредиту комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 4 519,47 грн щомісяця, усього за 24 місяці - 108 467,28 грн.

Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) складає 335 599,83 грн.

Факт надання кредитних коштів ОСОБА_2 у розмірі 227 109,00 грн підтверджується платіжною інструкцією від 23 червня 2021 року.

Із наданого АТ «Перший Український Міжнародний Банк» розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором, в останнього станом на 01.02.2024 року утворилася заборгованість, яка становить у загальному розмірі 197 453, 61 грн, та складається із тіла кредиту у розмірі 151 277, 65 грн, відсотків за користування кредитом - 12,86 грн та комісії - 46 163, 10 грн.

01 лютого 2024 року відповідачу направлялася Письмова вимога № КНО-44.2.2/74 щодо досудового врегулювання спору та погашення заборгованості за кредитним договором № 301 від 23 червня 2021 року у розмірі 197 453,61 грн.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Аналогічний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі №668/17285/13-ц (провадження №61-41547сво18).

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи не залучена до участі у справі особа повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкованим іншими правовідносинами.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та/або обов`язків цієї особи (тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник) або міститься судження про права та/чи обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення є висновки суду про права та/чи обов`язки цієї особи або якщо у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та/чи обов`язки.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2020 року у справі № 826/3508/17.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є дружиною відповідача у справі ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 79).

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , за такою ж адресою зареєстрований і відповідач. Дані обставини підтверджуються копіями сторінок паспорту (а.с. 70-72, 73-75).

Згідно сповіщення сім`ї № 407 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.12.2024 року № 3383 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , старший бойовий медик ремонтної роти військової частини НОМЕР_1 , виконував бойове розпорядження від 25.11.2024 року командира військової частини НОМЕР_2 , в районі населеного пункту АДРЕСА_2 , 25.11.2024 року під час висування у визначений район ВОП «Акація», зник безвісти. Пошуки тривають (а.с. 80).

Статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин підтверджено витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклого безвісти за особливих обставин № 0 від 13.01.2025 року (а.с. 61-62).

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О.А. про арешт майна боржника від 26.03.2025 року у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3 накладено арешт на все рухоме та все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 (а.с. 76-77).

07 жовтня 2025 року (вх. № 127250) до Київського апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Ангеліна І.І., в інтересах ОСОБА_1 , в якому просив долучити зокрема копію листа Другої Броварської державної нотаріальної контори від 24.09.2025 року.

Зі змісту вищевказаного листа встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Другої Броварської державної нотаріальної контори з заявою щодо встановлення заходів опіки над майном ОСОБА_2 , який визнаний особою, зниклою безвісти за особливих обставин.

Завідувачем державної нотаріальної контори в даному листі зазначено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 444833104 від 24 вересня 2025 року, за ОСОБА_2 нерухоме майно не зареєстроване. Також, його дружиною - ОСОБА_1 не надані інші документи, які підтверджені право власності на майно ОСОБА_2 , особи, зниклої безвісти за особливих обставин, тому Друга Броварська державна нотаріальна контора відмовила в заходах щодо встановлення опіки над майном ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою на заочне рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2024 року, ОСОБА_1 вказує на те, що вказаним рішенням порушено її права, оскільки кредитний договір було укладено між Банком та ОСОБА_2 в період її шлюбу з останнім, а тому з огляду відповідач отримав кредит у розмірі 227 109 грн, що виходить за межі дрібного побутового договору та враховуючи ст. 65 СК України, позивач або суд першої інстанції за власною ініціативою мав залучити дружину відповідача як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Проте, суд апеляційної інстанції такі доводи апеляційної скарги відхиляє, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 2 Кредитного договору, цільове призначення - загальні споживчі цілі (а.с. 10 зворот).

Відповідно до частин першої-третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Положення цієї статті визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.

Приписи статті 65 СК України регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір за своєю правовою природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном.

Такий договір створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Для укладення кредитного договору (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у справі № 619/761/18 провадження № 61-6457св19.

Також ОСОБА_1 не було надано суду документів - доказів того, що саме вона визнана опікуном майна відповідача ОСОБА_2 ..

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалось, оскаржуване рішення будь-яких обов`язків для ОСОБА_1 не містить.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Ангеліна Івана Ігоровича, який діє в інтересах особи, яка не брала участі у справі, але щодо якої суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки - ОСОБА_1 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2024 року, підлягає закриттю на підставі п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362, 381 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Ангеліна Івана Ігоровича, який діє в інтересах особи, яка не брала участі у справі, але щодо якої суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки - ОСОБА_1 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено «09» жовтня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко