УХВАЛА

09 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 554/410/25

провадження № 61-12318ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби Українипро відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,

встановив:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі - ГУ НП в Полтавській області), Державної казначейської служби України, у якому просив суд: стягнутиз держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, ГУ НП в Полтавській області, Державної казначейської служби Українина його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконнимидіями органів досудового розслідування, прокуратури, в сумі 848 000, 00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з держави України в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, ГУ НП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 848 000, 00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України відмовлено.

Стягнуто з держави України в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, ГУ НП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 30 000, 00 грн.

Судові витрати у вигляді судового збору віднесено за рахунок держави.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року змінено в частині порядку стягнення моральної шкоди та стягнення витрат на правничу допомогу, викладено абзац другий та четвертий резолютивної частини рішення суду в наступній редакції:

«Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 848 000, 00 грн.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 30 000, 00 грн».

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року залишено без змін.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 5 000, 00 грн.

02 жовтня 2025 рокуДніпропетровська обласна прокуратура через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року у вказаній справі.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявникзазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 686/23731/15-ц, від 21 серпня 2019 року в справі № 523/13432/16-ц, від 29 січня 2020 року в справі № 214/1543/15-ц, від 06 квітня 2020 року в справі № 661/246/17, від 25 січня 2023 року в справі № 333/146/21, від 25 вересня 2024 року в справі № 761/22531/23, від 08 жовтня 2024 року в справі № 333/2527/22, від 23 жовтня 2024 року в справі № 293/174/23, від 05 березня 2025 року в справі № 161/170/24, від 05 березня 2025 року в справі № 166/789/24 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга подана у строк, передбачений законом, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Також заявник просить суд зупинити виконання рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Вказує, що оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що може призвести до ухвалення Верховним Судом рішення про відмову у задоволенні позову в частині розміру стягнутої моральної шкоди, то виконання оскаржуваного судового рішення у цій справі, яке набрало законної сили, може призвести до необґрунтованих витрат з Державного бюджету України, у зв'язку з чим його виконання є передчасним.

Заявник вважає, що зупинення виконання оскаржуваних судових рішень є необхідним з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню фінансових інтересів держави та прав органів прокуратури як відповідача у справі у зв'язку з можливим подальшим скасуванням цих рішень.

Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити підстави для зупинення виконання (дії) судового рішення, підтверджені певними доказами (наприклад, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути додано завірену копію такої постанови). Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов'язки.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зупинення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року, оскільки заявником не наведено достатньо обґрунтованих мотивів та не надано жодних доказів, за наявності яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання оскаржуваних судових рішень, зокрема, не надано доказів на підтвердження відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, а доводи клопотання зводяться лише до ймовірності настання негативних наслідків.

Верховний Суд звертає увагу на те, що оскарження судових рішень в касаційному порядку не є безумовною підставою для зупинення їх виконання судом касаційної інстанції.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ухвалив:

Відкрити касаційне провадження у вказаній справі.

Витребувати із Шевченківського районного суду м. Полтави цивільну справу № 554/410/25 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби Українипро відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

У задоволенні клопотання Дніпропетровської обласної прокуратури про зупинення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року відмовити.

Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко