Справа № 462/1933/25 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/811/1567/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 травня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та зобов`язання до вчинення дій,

встановив:

19.03.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: стягнути з ОСОБА_2 50000 євро, що становить 2227980 грн.; зобов`язати ОСОБА_2 здійснити оформлення технічної документації, рішень про відведення, здійснення викупу, оформлення майнових прав та вчинення інших юридично значимих дій для оформлення права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 120,7 кв.м., під літ. А-2 (склад-гараж), розташованих на земельній ділянці 461013630:05:017:0058 у АДРЕСА_1 .

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить її скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем заявлено дві вимоги, одна з яких є немайнового характеру.

Зазначає, що заявлені ним позовні вимоги є вимогами майнового характеру і судовий збір було сплачено у максимальному розмірі, передбаченому для майнових вимог, тому повернення позовної заяви з підстав несплати судового збору є безпідставним.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.2 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 30.09.2025 року, є дата складення повного судового рішення 10.10.2025 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви визначені у статті 175 ЦПК України.

Так, згідно з частиною першою статті 175 ЦПК, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

У частині другій статті 175 ЦПК України вказано, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Частиною третьою статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч.5 ст.185 ЦПК України).

Отже, чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Повернення позовної заяви це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.

Встановлено, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд виходив із того, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України, а саме: не долучено документ про сплату судового збору.

У встановлений судом строк позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучив квитанцію про сплату судового збору в розмірі 15140 грн.

Однак, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 знову залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви, зокрема, сплати судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. за вимогу немайнового характеру, протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Згідно довідки про доставку електронного документа, ухвала доставлена позивачу та його представнику до електронного кабінету 17.04.2025 року о 13:54.

Постановляючи 02 травня 2025 року ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та її повернення позивачу, суд виходив із того, що позивач не виконав вимог ухвали та не долучив квитанції про сплату судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються і передбачають усталений порядок їх застосування. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (пункт 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України», заява №19164/04).

Спеціальним нормативним актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, передбачена ставка 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача 50000 євро, що становить 2227980 грн., та зобов`язання відповідача здійснити оформлення технічної документації, рішень про відведення, здійснення викупу, оформлення майнових прав та вчинення інших юридично значимих дій для оформлення права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 120,7 кв.м., під літ. А-2 (склад-гараж), розташоване на земельній ділянці 461013630:05:017:0058, позивач вважав, що ним заявлено дві вимоги майнового характеру, тому судовий збір сплачений в максимальному розмірі, передбаченому для майнових вимог.

Залишаючи позовну заяву без руху, а в подальшому, повертаючи її позивачу оскаржуваною ухвалою, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем заявлено одну вимогу майнового характеру (стягнення коштів), судовий збір за яку сплачено у відповідності до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», та одну вимогу немайнового характеру (зобов`язання вчинити дії), судовий збір за яку передбачено підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», якого позивач не сплатив.

Про розмежування майнових і немайнових спорів в контексті сплати судового збору виснувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 серпня 2020 року у справі №910/13737/19: - Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього: - Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Позовна вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити оформлення технічної документації, рішень про відведення, здійснення викупу, оформлення майнових прав та вчинення інших юридично значимих дій для оформлення права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 120,7 кв.м., під літ. А-2 (склад-гараж), розташованих на земельній ділянці 461013630:05:017:0058 у АДРЕСА_1 , має немайновий характер, оскільки вимогою про виконання обов`язку в натурі (оформлення технічної документації), об`єктом вимоги є дія зобов`язаної сторони, що не піддається грошовій (вартісній) оцінці, а вирішення спору не вплине на склад майна сторін спору та не змінить власника майна.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем заявлено дві вимоги, одна з яких є вимогою майнового характеру, а інша немайнового.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки в даній справі позивач звернувся з вимогами, що має одночасно майновий та немайновий характер, судовий збір повинен обраховуватись із вимог майнового та немайнового характеру.

Так, за вимогу майнового характеру (стягнення коштів) судовий збір становить 15140 грн., за вимогу немайнового характеру (зобов`язання вчинити дії) судовий збір становить 1211 грн. 20 коп., що в сукупності становить 16351 грн. 20 коп.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що позовна заява подана через «Електронний суд», тому при обчисленні судового збору підлягають застосуванню положення ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

За таких обставин, позивачу необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 13080 грн. 96 коп., позаяк, він сплатив судовий збір в розмірі 15140 грн., що є більше від визначеного законом розміру.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, неправильне обчислення судом першої інстанції розміру судового збору за позовними вимогами позивача призвело до постановлення помилкової ухвали про повернення позовної заяви, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 травня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 10 жовтня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич