КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/5773/20 Головуючий у І інстанції Майбоженко А.М.
Провадження №22-ц/824/46/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 серпня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини.

Позивач є професійним адвокатом і у 2016-2017 роках брав участь у конкурсі на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду, оголошеного рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (надалі Комісія) від 07 листопада 2016 року №145/зп-16.

Зі змісту рішення Комісії від 27 липня 2017 року №491/вс-17, позивач дізнався, що на адресу Комісії 18 травня 2017 року надійшла скарга, яка містила інформацію щодо його участі у кримінальних провадженнях, подана відповідачами - ОСОБА_1 (який змінив прізвище на «ОСОБА_1 » у 2019 році), ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і зареєстрована Комісією за вхідним номером 966. Як вбачається з переліку адресатів, примірники скарги були одночасно подані (надіслані) на адресу Президента України ОСОБА_6, Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_7 та Голови Вищої Ради правосуддя ОСОБА_8

Вказує на те, що інформація, яка викладена у цьому зверненні, є недостовірною, негативною, такою, що підлягає спростуванню, оскільки він не є учасником будь-якого кримінального провадження і факти, викладені у зверненні, не відповідають дійсності.

Поширеною недостовірною інформацією завдано шкоди особистим немайновим правам позивача, а саме честі, гідності та діловій репутації, які мають бути захищені судом.

З цих підстав, просив визнати недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права на повагу честі, гідності та недоторканість ділової репутації, інформацію, яку поширили стосовно нього відповідачі у документі під назвою «Скарга на дії представника громадської організації «Доброчесність» від 10 травня 2017 року, що був направлений ними Президенту України ОСОБА_6, Голові Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_7 та Голові Вищої ради правосуддя України ОСОБА_8

Також просив зобов`язати кожного з відповідачів спростувати недостовірну інформацію щодо нього, яка була вміщена у документі під назвою «Скарга на дії представника громадської організації «Доброчесність» від 10 травня 2017 року та подана до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої Ради правосуддя України та Президента України в той же спосіб, яким вона була поширена, а саме шляхом направлення протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили на ім`я Президента України, Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та на ім`я Голови Вищої ради правосуддя України письмових заяв, в яких повідомити про ухвалене у справі рішення, включаючи публікацію його тексту, та вказати про те, що інформація, яка вміщена у вказаній скарзі та яка стосується ОСОБА_5 , є недостовірною і не відповідає дійсності щодо інформації, яка зазначена вище.

Крім того, просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на свою користь відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 56 676,00 грн.

Рішенням Оболонського суду м. Києва від 09 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порушує немайнові права ОСОБА_5 на повагу честі, гідності та недоторканість ділової репутації, інформацію, яку поширили стосовно нього ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у документі під назвою «Скарга на дії представника громадської організації «Доброчесність» у засіданні комісії від 10 травня 2017 року під час участі співбесіди з кандидатом на зайняття посад суддів Касаційного цивільного суду адвокатом ОСОБА_5» від 18 травня 2017 року, що був направлений ними Президенту України ОСОБА_6, Голові Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_7 та Голові Вищої ради правосуддя України ОСОБА_8, а саме наступну інформацію:

«Перелік кримінальних правопорушень, фактично вчинених ОСОБА_5 є наступними.

1. Деснянське УП ГУНП у м. Києві.

1.1. №000669 від 18.01.16 р. Заявник - представник. Потерпіла - ОСОБА_3.

Правова кваліфікація: ч.1 ст.358 КК України.

Фабула: виготовлення та подання до суду підроблені та сфабриковані документи як докази для ствердження своєї невинуватості.

Учасники кримінального провадження: ОСОБА_5, ОСОБА_1.

1.2. №002054 від 18.02.16 р. Заявник - представник. Потерпілий - представник.

Правова кваліфікація: ч.1 ст. 129 КК України.

Фабула: групова погроза вчинення фізичного знешкодження представника (фактично - змова ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про вбивство представника). Свідок - представник органу опіки та піклування.

2. №000416 від 25.03.15 р.

Правова кваліфікація: ч.3 ст.185 КК України.

Фабула: вчинення крадіжки.

Короткий опис подій.

У ніч з 24 на 25.03.15 р. ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_1 порушують недоторканість приватного помешкання шляхом проникнення черев вікону раму до приміщень будинку, належного на правах особистої приватної власності ОСОБА_2, здійснивши без санкції суду, прокурора і слідчого органу обшук з одночасною крадіжкою майна (зазначу про те, що ОСОБА_1 така крадіжка вчинена повторно). Мета протизаконного обшуку - викрадення документальних та інших доказів, які вказують на вчинення ОСОБА_1 ряд злочинів.

У лютому 2015 року під час засідання в апеляційній інстанції м. Києва ОСОБА_5 подав ряд підроблених та сфабрикованих документів, як докази для підтвердження правдивості своїх доводів, що стало для суду підґрунтям при прийнятті неправосудного рішення, яке у подальшому призвело та продовжує спричиняти порушення прав і законних інтересів скаржників, особливо - малолітніх дітей. Така обставина стала причиною подання скаржниками до поліції заяву про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Ухвалою Солом'янського райсуду у м. Києві за результатом розгляду скарги скаржників покладено на Солом'янське УП ГУНП України в м.Києві зобов'язання внести до ЄРДР відомості про вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_1 кримінального правопорушення, ознаки складу злочину, які вбачаються ст.358 КК України. На виконання рішення суду поліція внесла до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення з одночасним присвоєння №0011992 від 08.02.15р.».

«10.04.15 р. за спонуканням, сприянням та змовою з ОСОБА_1 ОСОБА_5 цілеспрямовано та свідомо подає до Вишгородського райсуду позов про поділ спільного майна подружжя. Суддя такого суду ОСОБА_9, отримавши перед останнім судовим засіданням хабар від ОСОБА_5 та ОСОБА_1 свідомо приймає неправосудне рішення, за яким ділить між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно, яке до подання позову до суду перебувало у особистій приватній власності ОСОБА_2».

«Є доречним повідомити про те, що у відповідності до наявності документальних доказів ОСОБА_1 вчинив дезертирство з подальшим ухиленням від несення військової служби шляхом симуляції поранення та у такому злочині саме сприяв ОСОБА_5 та інші особи».

«01.04.16 року ОСОБА_5 у злочинній змові з ОСОБА_1, ОСОБА_10, суддею Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_11 та іншими службовими особами фабрикують проти ОСОБА_3 та представника кримінальне провадження за фактом вчинення насильства над малолітніми дітьми статевого характеру».

«ОСОБА_5 у присутності та за участю ОСОБА_1 та в приміщені судових органів влади особисто вчиняв погрози вчинення насильства не лише стосовно ОСОБА_3 та представника, але і стосовно малолітнього скаржника ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Окрім того, за спонуканням та сприянням ОСОБА_5 ОСОБА_1 під час судового провадження у судовому засіданні вчиняв психологічне насильство над ОСОБА_2, демонструючи середній палець, що за кримінальною та брутальною жестикуляцію означає погрозу вчинення насильства статевого характеру. Про такий факт було викладено в письмовій заяві та подано до суду. Також, як до, так і після судових засідань в приміщенні суду за спонуканням ОСОБА_5 ОСОБА_1 погрожував ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Про такі факти також повідомлялися органи опіки та правоохоронні органи».

«ОСОБА_5 спонукав ОСОБА_1 та приймав особисту участь у переслідуванні скаржників, здійснюючи відео та фото фіксування без на те відому та згоди скаржників. Окрім того, ОСОБА_5, зловживаючи Положенням про адвокатську етику та Законом України «Про адвокатську діяльність», «Про інформацію», «Про недоторканість особистого життя» та іншим нормам чинного законодавства України збирав та незаконно використовував інформацію про скаржників».

Як вбачається із матеріалів справи, саме усі вище зазначені злочинні дії ОСОБА_5 у злочинній змові з ОСОБА_1 та іншими особами проти законних інтересів усіх скаржників вчинялися після укладання ОСОБА_5 договору про надання правової допомоги ОСОБА_1».

Зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 спростувати недостовірну інформацію про позивача, що була вміщена у документі під назвою «Скарга на дії представника громадської організації «Доброчесність» у засіданні комісії від 10 травня 2017 року під час участі співбесіди з кандидатом на зайняття посад суддів Касаційного цивільного суду адвокатом ОСОБА_5» від 18 травня 2017 року та подана до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої Ради правосуддя України та Президента України в той же спосіб, яким вона була поширена, а саме шляхом направлення протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили на ім'я Президента України (на адресу Офісу Президента України: 01220, м. Київ, вул. Банкова, 9), Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (на адресу Комісії: 03109, м. Київ, вул. Механізаторів, 9) та на ім'я Голови Вищої ради правосуддя України (на адресу Вищої ради правосуддя України: 04050, м. Київ, вул. Студентська, 12) письмових заяв, в яких повідомити про ухвалене у справі рішення, включаючи публікацію його тексту, та вказати про те, що інформація, яка вміщена у вказаній скарзі та яка стосується ОСОБА_5, є недостовірною і не відповідає дійсності, а саме наступна інформація:

«Перелік кримінальних правопорушень, фактично вчинених ОСОБА_5 є наступними.

1. Деснянське УП ГУНП у м. Києві.

1.1. №000669 від 18.01.16 р. Заявник - представник. Потерпіла - ОСОБА_3.

Правова кваліфікація: ч.1 ст.358 КК України.

Фабула: виготовлення та подання до суду підроблені та сфабриковані документи як докази для ствердження своєї невинуватості.

Учасники кримінального провадження: ОСОБА_5, ОСОБА_1.

1.2. №002054 від 18.02.16 р. Заявник - представник. Потерпілий - представник.

Правова кваліфікація: ч.1 ст. 129 КК України.

Фабула: групова погроза вчинення фізичного знешкодження представника (фактично - змова ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про вбивство представника). Свідок - представник органу опіки та піклування.

2. №000416 від 25.03.15 р.

Правова кваліфікація: ч.3 ст.185 КК України.

Фабула: вчинення крадіжки.

Короткий опис подій.

У ніч з 24 на 25.03.15 р. ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_1 порушують недоторканість приватного помешкання шляхом проникнення черев вікону раму до приміщень будинку, належного на правах особистої приватної власності ОСОБА_2, здійснивши без санкції суду, прокурора і слідчого органу обшук з одночасною крадіжкою майна (зазначу про те, що ОСОБА_1 така крадіжка вчинена повторно). Мета протизаконного обшуку - викрадення документальних та інших доказів, які вказують на вчинення ОСОБА_1 ряд злочинів.

У лютому 2015 року під час засідання в апеляційній інстанції м. Києва ОСОБА_5 подав ряд підроблених та сфабрикованих документів, як докази для підтвердження правдивості своїх доводів, що стало для суду підґрунтям при прийнятті неправосудного рішення, яке у подальшому призвело та продовжує спричиняти порушення прав і законних інтересів скаржників, особливо - малолітніх дітей. Така обставина стала причиною подання скаржниками до поліції заяву про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Ухвалою Солом'янського райсуду у м. Києві за результатом розгляду скарги скаржників покладено на Солом'янське УП ГУНП України в м.Києві зобов'язання внести до ЄРДР відомості про вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_1 кримінального правопорушення, ознаки складу злочину, які вбачаються ст.358 КК України. На виконання рішення суду поліція внесла до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення з одночасним присвоєння №0011992 від 08.02.15р.».

«10.04.15 р. за спонуканням, сприянням та змовою з ОСОБА_1 ОСОБА_5 цілеспрямовано та свідомо подає до Вишгородського райсуду позов про поділ спільного майна подружжя. Суддя такого суду ОСОБА_9, отримавши перед останнім судовим засіданням хабар від ОСОБА_5 та ОСОБА_1 свідомо приймає неправосудне рішення, за яким ділить між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно, яке до подання позову до суду перебувало у особистій приватній власності ОСОБА_2».

«Є доречним повідомити про те, що у відповідності до наявності документальних доказів ОСОБА_1 вчинив дезертирство з подальшим ухиленням від несення військової служби шляхом симуляції поранення та у такому злочині саме сприяв ОСОБА_5 та інші особи».

«01.04.16 року ОСОБА_5 у злочинній змові з ОСОБА_1, ОСОБА_10, суддею Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_11 та іншими службовими особами фабрикують проти ОСОБА_3 та представника кримінальне провадження за фактом вчинення насильства над малолітніми дітьми статевого характеру».

«ОСОБА_5 у присутності та за участю ОСОБА_1 та в приміщені судових органів влади особисто вчиняв погрози вчинення насильства не лише стосовно ОСОБА_3 та представника, але і стосовно малолітнього скаржника ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Окрім того, за спонуканням та сприянням ОСОБА_5 ОСОБА_1 під час судового провадження у судовому засіданні вчиняв психологічне насильство над ОСОБА_2, демонструючи середній палець, що за кримінальною та брутальною жестикуляцію означає погрозу вчинення насильства статевого характеру. Про такий факт було викладено в письмовій заяві та подано до суду. Також, як до, так і після судових засідань в приміщенні суду за спонуканням ОСОБА_5 ОСОБА_1 погрожував ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Про такі факти також повідомлялися органи опіки та правоохоронні органи».

«ОСОБА_5 спонукав ОСОБА_1 та приймав особисту участь у переслідуванні скаржників, здійснюючи відео та фото фіксування без на те відому та згоди скаржників. Окрім того, ОСОБА_5, зловживаючи Положенням про адвокатську етику та Законом України «Про адвокатську діяльність», «Про інформацію», «Про недоторканість особистого життя» та іншим нормам чинного законодавства України збирав та незаконно використовував інформацію про скаржників».

Як вбачається із матеріалів справи, саме усі вище зазначені злочинні дії ОСОБА_5 у злочинній змові з ОСОБА_1 та іншими особами проти законних інтересів усіх скаржників вчинялися після укладання ОСОБА_5 договору про надання правової допомоги ОСОБА_1».

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 завдану моральну (немайнову) шкоду в розмірі 56 676 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат по справі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що скарга була подана ними у відповідності до положень Закону України «Про звернення громадян» та нею скаржники інформували державно-урядові органи/структури про фактичні обставини порушення Положення «Про етичні норми адвокатської діяльності», норми Законів України, в тому числі «Про адвокатську діяльність», та інше, а не діяльність позивача, як фізичної особи. В той же час, позивач звернувся до суду з даним позовом, як фізична особа.

Скаржники вважають дії позивача спрямованими на подання до суду позову з предметом позову про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди такими, які містять у собі ознаки переслідування громадян України, зокрема - скаржників, незаконно застосовуючи важелі судового та виконавчого впливу.

Звертають увагу апеляційного суду на те, що відомості, які були викладені у скарзі, насамперед, стосувалися дій представника ГО «Доброчинність», від дій якого напряму залежало законність рішення членів конкурсної комісії. Однак, ГО «Доброчинність» не вбачала в діях скаржників порушення закону, Отже, ГО «Доброчинність» не застосувало важелі та засоби судочинства з тим, щоб переслідувати скаржників.

Вказують, що за змістом скарги скаржники інформували державно-урядові органи/структури і інших про фактичні обставини порушення Положення «Про етичні норми адвокатської діяльності (про адвокатську етику), норми Законів України, у тому числі «Про адвокатську діяльність» та інше, а не діяльність позивача, як фізичної особи. Позивач, як керівник адвокатського бюро здійснює функціональні повноваження посадової особи. У тексті скарги відсутні відомості про особисте життя позивача, тобто - інформація за межі професійної діяльності позивача.

Повідомляють суд про те, що докази на підтвердження доводів скарги від 18.05.2017 не були ними додані до скарги лише з однієї причини - відсутність часу.

Скаржники також вважають посилання суду для розгляду справи за їх відсутністю незаконним та таким, що створює штучні перешкоди у здійсненні скаржниками своїх конституційних прав на захист своїх інтересів у суді.

Звертають увагу апеляційного суду на те, що неявка у судове засідання була спрямована на виконання рішення КМУ та органів місцевого самоврядування щодо протидії вірусній епідемії Covid-19, а також здійснення скаржниками своїх конституційних прав на захист свого і членів своєї сім'ї, у тому числі - двох малолітніх дітей (2010 та 2019 року народження) здоров'я і життя.

Вирішуючи справу без участі відповідачів, суд першої інстанції неправомірно розцінив їх неявку як ухилення від участі у справі, що негативно впливає на завдання цивільного судочинства, визначені процесуальним законом.

Зазначають, що позивач, надаючи послуги адвоката ОСОБА_12, який є батьком скаржника 1-2 та малолітньої ОСОБА_13, злісно ігнорував ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», всі процесуальні документи у справах, де він представляв інтереси ОСОБА_12, направляв за фіктивними адресами та вводив суд в оману, надаючи суду недостовірні відомості щодо адреси направлення кореспонденції, що створило перешкоди для скаржників у отриманні інформації, щодо відкриття провадження.

Зазначають також, що відповідачі не були належним чином повідомлені судом про строки для подання відзиву на позовну заяву.

На переконання відповідачів, позивач приховав від суду інформацію про факт захворювання на Covid-19, не надав також доказів, які могли б свідчити про той факт, що позивач не є носієм вірусної епідемії Covid-19, у тому числі Сертифікату про проходження усього курсу вакцінації. За баченнями відповідачів, ця обставина є поважно причиною для задоволення клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 09.08.2021 року.

Вказують, що саме позивач злісно проігнорував процесуальні обов'язки та приховав від суду фактичні докази, які підтверджують фактичні твердження скаржників, які були направлені до ВККС України, на ім'я Президента України та до інших державно-урядових органів/структур.

Посилаючись на викладене, просять рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд, для забезпечення відповідачам можливості довести у суді повноту своєї правоти.

Позивач ОСОБА_5 у відзиві на апеляційну скаргу заперечує щодо наведених скаржниками доводів, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Вказує, зокрема, на те, що доводи відповідачів свідчать про перекручування обставин справи, власне тлумачення та довільно-вигідне цитування скаржниками норм законів.

Зокрема, звертає увагу на ігнорування скаржниками встановлених Законом України «Про звернення громадян» визначення понять «звернення громадян» та «скарга». Вважає, що мотивом подання скарги не клопотання про захист порушених особистих прав і захист законних інтересів відповідачів, а їх спроба нашкодити позивачу під час його участі в конкурсних процедурах, до яких відповідачі не мали жодного стосунку.

Вказує на те, що спроба відповідачів представити подану ними скаргу від 18.05.2017 р. як таку, що стосувалась дій представника ГО «Доброчинність», спростовується самим змістом скарги та її прохальною частиною, в якій містяться клопотання виключно щодо позивача.

Зазначає, що відповідачами не було надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, на які вони посилались у скарзі від 18.05.2017 р. та в апеляційній скарзі.

Позивач також зауважує, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачі вдались до зловживань своїми процесуальними правами, неодноразово надсилаючи на електронну адресу суду за кілька днів до призначеної дати судового розгляду необґрунтовані заяви про перенесення розгляду справи на іншу дату, посилаючись на так зване різке погіршення епідемічного стану на території України.

13.06.2025 року ОСОБА_2 направила на електронну адресу Київського апеляційного суду заяву про відкликання апеляційної скарги в частині, яка стосується її особистої участі у справі, як апелянта.

Відповідно до частини 3 статті 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відкликати її до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження особа, яка подала скаргу, подала заяву про її відкликання.

Враховуючи, що на момент подачі ОСОБА_2 заяви про відкликання апеляційної скарги апеляційним судом вже було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, право на відкликання апеляційної скарги не може бути реалізоване на даній стадії апеляційного розгляду, у зв'язку із чим апеляційний суд вважає за можливе залишити таку заяву без розгляду.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Семенова О.Г. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_5, який взяв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв'язку, проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися і явку своїх представників не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Семенової О.Г., позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 07 листопада 2016 року №145/зп-16 було оголошено конкурс на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду.

Позивач ОСОБА_5, як професійний адвокат, звернувся до Комісії із заявою про проведення стосовно нього кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на посаду судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду за спеціальною процедурою призначення.

Рішенням Комісії від 05 грудня 2016року №55/вс-16 позивача допущено до участі у конкурсі на посаду судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Рішенням Комісії від 11 січня 2017 року №2/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання 653 кандидатів, допущених до участі у конкурсі на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду, зокрема позивача ОСОБА_5

Комісією 08 лютого 2017 року прийнято рішення №20/вс-17 про допуск ОСОБА_5 до проходження кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на посаду судді касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Згідно зі статтею 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту (складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання); 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.

16 лютого 2017 року позивач склав анонімне письмове тестування (74,25 бала), а 21 лютого 2017 року виконав практичне завдання (67 балів). На етапі складення іспиту позивач загалом набрав 141,25 бали.

Крім того, позивач пройшов передбачене процедурою кваліфікаційного оцінювання тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок та визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Комісією 10 травня 2017 року проведено співбесіду за участі позивача, а також уповноваженого представника Громадської ради доброчесності та оголошено перерву для прийняття рішення за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання.

Рішенням Комісії від 18 липня 2017 року №76/зп-17 визначено результати кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів касаційних судів у складі Верховного Суду було доручено колегіям Комісії, які проводили другий етап кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах конкурсу, оголошеного 07 листопада 2016 року.

Як вбачається з рішення Комісії від 27 липня 2017 року №491/вс-17, на адресу Комісії 18 травня 2017 року надійшла скарга, яка містила інформацію щодо участі позивача у кримінальних провадженнях. Комісією було здійснено перевірку шляхом направлення запитів до територіальних підрозділів Головного управління Національної поліції у місті Києві.

Надіслані відповіді на запити та письмові пояснення позивача з копіями витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань спростовують факт участі останнього у кримінальних провадженнях.

У Рішенні Комісії від 27 липня 2017 року №491/вс-17 мова йшла про документ під назвою «Скарга на дії представника громадської організації «Доброчесність» у засіданні комісії від 10 травня 2017 року під час участі співбесіди з кандидатом на зайняття посад суддів Касаційного цивільного суду адвокатом ОСОБА_5», яка 18 травня 2017 року була подана до Комісії на особистому прийомі відповідачами - ОСОБА_1 (змінив прізвище на «ОСОБА_1» у 2019 році), ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і зареєстрована Комісією за вхідним номером 966 (копія долучається).

Як вбачається з переліку адресатів, примірники скарги були одночасно подані (надіслані) на адресу Президента України ОСОБА_6, Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_7 та Голови Вищої Ради правосуддя ОСОБА_8

Підтвердженням подання відповідачами скарги до Вищої Ради правосуддя є отримання позивачем копії скарги від цього органу із супровідним листом від 20 жовтня 2017 року №20404/0/917, в якому повідомляється про отримання скарги та її реєстрацію 19 травня 2017 року за вх. № КО-2689/0/7-17.

В цій скарзі заявники зазначають, що «11.05.2017 з сайту Комісії в режимі відео огляду на YouTube.UA скаржникам стали відомі обставини, які стали підставою для виникнення ознак порушення принципів об'єктивності, повноти та неупередженості порядку проведення співбесід з кандидатом на зайняття вакантних посад суддів Касаційного цивільного суду адвокатом ОСОБА_5 датою від 10.05.2017 та такі обставини можуть призвести до призначення на посаду судді Касаційного суду в Верховному суді України особу, моральні якості якої, при здійсненні нею службово-посадових обов'язків та повноважень судді, призведуть до злісного порушення Закону України «Про судочинство та статус суддів, правил «Етики судді», у тому числі - втручання у діяльність судових органів влади з тим, щоб у подальшому задовольнити власні та інших осіб кримінально-злочинні інтереси, свідомо та з умислом зловживаючи службово-посадовими обов'язками та повноваженнями.

Ствердження скаржників ґрунтуються на наступних фактах.

У ході проваджень скаржниками виявлено безліч кримінальних правопорушень, як зі сторони ОСОБА_1 так і зі сторони, зокрема ОСОБА_5.

Перелік кримінальних правопорушень, фактично вчинених ОСОБА_5 є наступним.

1. Деснянське УП ГУНП у м. Києві.

1.1. №000669 від 18.01.16 р. Заявник - представник. Потерпіла - ОСОБА_3.

Правова кваліфікація: ч.1 ст.358 КК України.

Фабула: виготовлення та подання до суду підроблені та сфабриковані документи як докази для ствердження своєї невинуватості.

Учасники кримінального провадження: ОСОБА_5, ОСОБА_1.

1.2. №002054 від 18.02.16 р. Заявник - представник. Потерпілий - представник.

Правова кваліфікація: ч.1 ст. 129 КК України.

Фабула: групова погроза вчинення фізичного знешкодження представника (фактично - змова ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про вбивство представника). Свідок - представник органу опіки та піклування.

2. №000416 від 25.03.15 р.

Правова кваліфікація: ч.3 ст.185 КК України.

Фабула: вчинення крадіжки.

Короткий опис подій.

У ніч з 24 на 25.03.15 р. ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_1 порушують недоторканість приватного помешкання шляхом проникнення черев вікону раму до приміщень будинку, належного на правах особистої приватної власності ОСОБА_2, здійснивши без санкції суду, прокурора і слідчого органу обшук з одночасною крадіжкою майна (зазначу про те, що ОСОБА_1 така крадіжка вчинена повторно). Мета протизаконного обшуку - викрадення документальних та інших доказів, які вказують на вчинення ОСОБА_1 ряд злочинів.

3. № 0003435 від 11.04.15 р.

Правова кваліфікація: ч.2 ст.361 КК України.

Фабула: ОСОБА_5 у злочинній змові з ОСОБА_1 від імені представника з підробкою від імені останнього подає до Служби безпеки України, до Генеральної прокуратури України, до Державної прикордонної служби України та до Всеукраїнської асоціації адвокатів заяви про порушення групою осіб порядок перетину кордону України з метою торгівлі людьми.

4. У лютому 2015 року під час засідання в апеляційній інстанції м. Києва ОСОБА_5 подав ряд підроблених та сфабрикованих документів, як докази для підтвердження правдивості своїх доводів, що стало для суду підґрунтям при прийнятті неправосудного рішення, яке у подальшому призвело та продовжує спричиняти порушення прав і законних інтересів скаржників, особливо - малолітніх дітей. Така обставина стала причиною подання скаржниками до поліції заяву про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Ухвалою Солом'янського райсуду у м. Києві за результатом розгляду скарги скаржників покладено на Солом'янське УП ГУНП України в м.Києві зобов'язання внести до ЄРДР відомості про вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_1 кримінального правопорушення, ознаки складу злочину, які вбачаються ст.358 КК України. На виконання рішення суду поліція внесла до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення з одночасним присвоєння №0011992 від 08.02.15р.»

«Отож, як вбачається з викладеного вище у такому зверненні, ОСОБА_5 здійснює адвокатські права виключно зловживаючи ними з метою задоволення злочинних інтересів, як власно-особистих, так і в інтересах третіх осіб. Така обставина вказує на те, що ОСОБА_5 не лише не має,як юридичного, так і морального права приймати участь у конкурсі на заміщення вакантних місць судді в Верховному суді касаційної інстанції з цивільного провадження України, а має бути позбавлений право здійснювати адвокатську діяльність на підставі відповідного Свідоцтва, а також має бути притягнений до кримінальної відповідальності. Такі ствердження гуртуються не лише на базі власних думок скаржників, але є думкою ряд професійних та досвідчених фахівців права».

«10.04.15 р. за спонуканням, сприянням та змовою з ОСОБА_1 ОСОБА_5 цілеспрямовано та свідомо подає до Вишгородського райсуду позов про поділ спільного майна подружжя. Суддя такого суду ОСОБА_9, отримавши перед останнім судовим засіданням хабар від ОСОБА_5 та ОСОБА_1 свідомо приймає неправосудне рішення, за яким ділить між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно, яке до подання позову до суду перебувало у особистій приватній власності ОСОБА_2».

«ОСОБА_5 являється одним із ланцюжком корумпованої системи, яка створює злочинні умови та підстави для незаконного збагачення за рахунок людей, які неспроможні протистояти злочину».

«Отож, як вбачається, ОСОБА_5 у черговий раз цілеспрямовано та умисно використовує статус адвоката з тим, щоб протиправно збагатіти за рахунок скаржників».

«Під час слухання справи у суді Деснянського району м. Києва ОСОБА_5 вів себе некоректно стосовно судді ОСОБА_14, погрожуючи санкціями проти нього».

«Під час проваджень в усіх судових справах ОСОБА_5 систематично надає суду брехливі та навмисно вигадані відомості.

За аналізом порядку розгляду кримінальних та цивільних проваджень скаржники вбачають втручання ОСОБА_5 та інших осіб у діяльність судових органів влади та правоохоронних структур, а також на органи місцевого самоврядування, вчасності - органи опіки та піклування».

«Є доречним повідомити про те, що у відповідності до наявності документальних доказів ОСОБА_1 вчинив дезертирство з подальшим ухиленням від несення військової служби шляхом симуляції поранення та у такому злочині саме сприяв ОСОБА_5 та інші особи».

«Представник вважає за те, що ОСОБА_5, застосовуючи гілки судової влади та зловживаючи правами і повноваженнями адвоката вчиняє власно-особисте та своєї сім'ї збагачення, виключно за рахунок скаржників, що суперечить нормам чинного законодавства України та наносить матеріальних збитків та суттєвої шкоди представнику».

«Саме, в діях ОСОБА_5 та інших осіб вбачається умисне та цілеспрямоване фабрикування проти скаржників проваджень з тим, щоб створити умови залякування, тиску, принизити людську гідність та честь, підірвати авторитет та ділову репутацію представника у судах і правоохоронних і інших органах держави».

«01.04.16 року ОСОБА_5 у злочинній змові з ОСОБА_1, ОСОБА_10, суддею Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_11 та іншими службовими особами фабрикують проти ОСОБА_3 та представника кримінальне провадження за фактом вчинення насильства над малолітніми дітьми статевого характеру».

«ОСОБА_5 надав відповідь про те, що достаток його дружини дозволяє йому відвідувати іноземні держави. Проте, ОСОБА_5 не повідоми комісію про те, що поїздки за кордон, так само як покращення власного матеріального та фінансового стану настало саме лише після укладення ОСОБА_5 угоди про надання правової допомоги ОСОБА_1. Окрім того, ОСОБА_5 цілеспрямовано поїзду за кордон планувалося у зазначені дні слухання справи в апеляційній інстанції та на підтвердження таких поїздок було ОСОБА_5 надано суд документальні підтвердження».

«ОСОБА_5 у присутності та за участю ОСОБА_1 та в приміщені судових органів влади особисто вчиняв погрози вчинення насильства не лише стосовно ОСОБА_3 та представника, але і стосовно малолітнього скаржника ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Окрім того, за спонуканням та сприянням ОСОБА_5 ОСОБА_1 під час судового провадження у судовому засіданні вчиняв психологічне насильство над ОСОБА_2, демонструючи середній палець, що за кримінальною та брутальною жестикуляцію означає погрозу вчинення насильства статевого характеру. Про такий факт було викладено в письмовій заяві та подано до суду. Також, як до, так і після судових засідань в приміщенні суду за спонуканням ОСОБА_5 ОСОБА_1 погрожував ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Про такі факти також повідомлялися органи опіки та правоохоронні органи».

«ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_1, ОСОБА_15 та іншими особами, ініціював позбавлення ОСОБА_2, яка за рішення органів місцевого самоврядування та державних органів соцполітики визнана матір'ю багатодітної сім'ї, на одноосібному утримуванні перебуває 3 (троє) осіб, право на отримання державної допомоги, як малозабезпеченої сім'ї».

«Таким чином, ОСОБА_5, усвідомлюючи можливе настання для 3-х дітей та їх матері негативних наслідків, які спричиняють порушення їх права на належне проживання, утримування, отримання освіти тощо, за попередньою змовою з органами опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві ДА та ОСОБА_1 створюють сприятливі умови для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно двох дітей, маючи у своєму арсеналі доказів неспроможність ОСОБА_3 утримувати дітей. Окрім того, той же ОСОБА_5, перебуваючи у злочинній змові з іншими особами, у тому числі - з ОСОБА_1 та ОСОБА_15, подав до суду Деснянського району м. Києва позов про визнання ОСОБА_2 особою, яка втратила право користуватися жилим приміщенням з наслідками скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_3» (стор. 7».

«ОСОБА_5 став основою та важелем для приховування від правоохоронних та судових органів ряд кримінальних злочинів, вчинених, як його клієнтом ОСОБА_1, так і ОСОБА_10 і іншими особами».

«ОСОБА_5 спонукав ОСОБА_1 та приймав особисту участь у переслідуванні скаржників, здійснюючи відео та фото фіксування без на те відому та згоди скаржників. Окрім того, ОСОБА_5, зловживаючи Положенням про адвокатську етику та Законом України «Про адвокатську діяльність», «Про інформацію», «Про недоторканість особистого життя» та іншим нормам чинного законодавства України збирав та незаконно використовував інформацію про скаржників».

«ОСОБА_5 спонукав ОСОБА_1 та його матір ОСОБА_16 на втручання у процес навчання ОСОБА_2 у вищому навчальному закладі, що призвело до змушення ОСОБА_2 подати до навчального закладу заяву про вилучення імені ОСОБА_2 з списку студентів навчального закладу».

«ОСОБА_5 своїми діями спонукав та продовжує спонукати ОСОБА_1 на невиконання рішення судів щодо сплати аліментів на користь 3-х дітей. Так, на сьогодні заборгованість ОСОБА_1 по сплаті дітям аліментів складає більш 60 000,00 грн., без урахування 3 % річних, 1 % за кожний пропущений день не виконання рішення судів по сплаті аліментів, виплати іншої компенсації.

Як вбачається із матеріалів справи, саме усі вище зазначені злочинні дії ОСОБА_5 у злочинній змові з ОСОБА_1 та іншими особами проти законних інтересів усіх скаржників вчинялися після укладання ОСОБА_5 договору про надання правової допомоги ОСОБА_1».

«У двічі є злочинним, якщо знавець права, такий як ОСОБА_5, знання, уміння та навики у сфері права використовую з метою вчинення злочинів».

«Як вбачається із тексту скарги ОСОБА_5 адвокатські повноваження, у тому числі - обов'язки по наданню правової допомоги, виключно здійснює злісно ігноруючи нормами закону».

«Як вбачається із тексту скарги саме ОСОБА_5 злісно ігноруються зазначені принципи адвокатської діяльності.

«Проте, ОСОБА_5 злісно та свідомо проігнорував присягою, Конституцією України та правилами адвокатської етики, що створює підстави для позбавлення такої особи свідоцтва на право здійснювати адвокатську діяльність (вже не кажучи про призначення ОСОБА_5 на посаду судді)».

«Однак, за текстом скарги вбачається використання ОСОБА_5 адвокатського бюро для вчинення протиправних дій, у тому числі - для приховування доходів, фабрикування доказів, незаконне збагачення за рахунок інших осіб, а також для створення гарантій набуття статусу судді».

«Проте, як вбачається із тексту скарги, адвокатська діяльність ОСОБА_5 саме здійснюється лише в рамках порушення норм чинного законодавства України, що у свою чергу порушує права і законні інтереси скаржників».

«Проте, ОСОБА_5 фактично укладено договір про отримання винагороди (гонорару) від ОСОБА_1 за рахунок майна, належного на правах особистої приватної власності ОСОБА_2 шляхом застосування засобів судового впливу. Мається на увазі - земельна ділянка та частка автотранспортного засобу».

«Проте, ОСОБА_5 зважає за те, що члени комісії та контролюючі органи є некомпетентними та їх можливо вводити в обман для задоволення особисто-корисних злочинних інтересів».

«Отож, як таке вбачається у тексті скарги, ОСОБА_5 злісно проігнорував та продовжує ігнорувати нормою ч. 5 ст.27 закону».

«Як вбачається із тексту скарги, саме злісне порушення ОСОБА_5 Правил та присяги призводить до продовження вчинення ОСОБА_1 та іншими особами кримінальних правопорушень, а також становить перешкодою у здійснені правоохоронними та судовими органами своїх службових обов'язків а посадових повноважень у рамках дотримання принципів законності, справедливості, неупередженості, добросовісності тощо. Адже, саме з аналізом усіх фактів та обставин вбачається те, що ОСОБА_5 надає правову допомогу ОСОБА_1 та ОСОБА_15 виключно, задовольняючи злочинні інтереси третіх осіб, у тому числі - ОСОБА_10».

«Скаржники вважають за те, що адвокатська діяльність ОСОБА_5 здійснювалася з порушенням вимог несумісності; неналежним виконанням своїх професійних обов'язків; порушенням присяги адвоката України та супроводжувалася систематичним і грубим порушенням правил адвокатської етики, що підриває авторитет адвокатури України та призводить до порушення прав і законних інтересів скаржників».

«Проте, ОСОБА_5 на засіданні комісії вихваляв себе таким, який є кращим за суддів, адвокатів, не дивлячись на те, що фактично позитивними для ОСОБА_5 результатами судових та кримінальних проваджень базувалося на злісному порушені законів та правил. Окрім того, застосування у конкурсі на заміщення вакантної посади суддів рекомендований лист від клієнта ОСОБА_5 ОСОБА_1 є не що, як зухвалість та висміювання самого процесу конкурсу, як окремого, так і у складі реформування судочинства України».

«ОСОБА_5 порушується порядок дотримання принципів компетентності та добросовісності на стадії прийняття адвокатом доручення клієнта (ст.ст.17,19, ч.4 ст.20 Правила). Адже, ОСОБА_5 є одноосібним засновником та власником активів більш ніж 3-х комерційних юридичних осіб».

«Проте, протягом періоду існування адвокатського бюро «ОСОБА_5» лише ОСОБА_5 надавав правову допомогу ОСОБА_1 та ОСОБА_15, що підтверджує наявність у діях ОСОБА_5 ознак злочинної домовленості з третіми особами при визначені участі ОСОБА_5 у наданні правової допомоги ОСОБА_1 та ОСОБА_15».

«Згідно до норми ст.ст.25,27 Правила адвокату категорично забороняється використовувати при виконанні доручення клієнта незаконні та неетичні засоби, зокрема спонукати свідків до надання завідомо неправдивих показань, вдаватися до протизаконних методів тиску на протилежну сторону чи свідків (погроз, шантажу, тощо), використовувати свої особисті зв'язки (чи в окремих випадках особливий статус) для впливу прямо або опосередковано на суд або інший орган, перед яким він здійснює представництво, або захист інтересів клієнтів, використовувати інформацію, отриману від колишнього клієнта, конфіденційність якої охороняється законом, використовувати інші засоби, що суперечать чинному законодавству або цим правилам. Проте, за змістом скарги вбачається повне ігнорування ОСОБА_5 такої вимоги Правила».

«Отож, така обставина у котрий раз підтверджує про те, що адвокатська діяльність в «інтересах» ОСОБА_1, насправді, здійснювалася в інтересах третіх осіб з активним використанням обставин, пов'язаних з ОСОБА_1.

Скаржники вбачають у діях ОСОБА_5, при здійснені ним договірних обов'язків, фактичне здійснювалося представлення інтересів ОСОБА_10 та інших осіб без на те укладання з ними договорів у письмовій формі через ОСОБА_1».

«Окрім того, сам факт здійснення ОСОБА_5 домовленості з ОСОБА_1 про фізичне знешкодження представника є яскравим прикладом злочинних намірів ОСОБА_5 та інших осіб при здійснені проваджень».

«ОСОБА_5 свідомо та цілеспрямовано порушуються норми ст.45 Правила шляхом подання до суду фабрикованих та підроблених документів, доказів. За такими фактами відкрито кримінальні провадження.

Скаржники вважають за те, що допуск адвоката ОСОБА_5 до діяльності в сфері правосуддя створює сприятливі умови для утворення нових корупційних схем в державі та становить перешкоду у реформуванні в судочинстві України».

Інформацію про зазначені вище факти позивач просив визнати судом недостовірною, такою що завдає шкоди його немайновим правам і підлягає спростуванню.

За правилом частин першої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно із частиною четвертою статті 32 Конституції України та статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Частиною першою статті 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Позови про захист гідності, честі та ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 761/6866/16-ц.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Позови про захист честі, гідності чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, обов'язковому визначенню підлягає характер такої інформації та з'ясовування того, чи є така інформація фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин справи.

Конкретно висловлена особою інформація (сказана, написана, надрукована в засобах масової інформації) повинна бути предметом дослідження та правового аналізу у справах про захист честі, гідності і ділової репутації. Саме сказані відповідачем висловлювання, тобто дослівне твердження, досліджуються на предмет оціночності суджень із урахуванням вживаних особою слів та виразів із використанням мовно-стилістичних засобів.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 203/4088/20.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 10 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно із частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Задовольняючи частково позовні вимоги та визнаючи недостовірною поширену відповідачами у документі під назвою «Скарга на дії представника громадської організації «Доброчесність» у засіданні комісії від 10 травня 2017 року під час участі співбесіди з кандидатом на зайняття посад суддів Касаційного цивільного суду адвокатом ОСОБА_5» від 18 травня 2017 року інформацію, суд першої інстанції виходив із того, будь-яких доказів щодо достовірності поширеної інформації відповідачами не було надано ні при поданні скарги, зміст якої є предметом даного судового розгляду, ні при розгляді даної справи в суді.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, як правильно зазначив суд першої інстанції, зі змісту скарги від 18.05.2017, яка подана відповідачами до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, вбачається, що заявники посилаються у ній на вчинення адвокатом ОСОБА_5 ряду кримінальних правопорушень. Зокрема, здебільшого ними описано склад ряду кримінальних правопорушень, їх об'єктивна сторона (час, місце, спосіб), а також кваліфікація таких правопорушень у відповідності до норм особливої частини Кримінального кодексу України.

Поряд із цим, подана скарга не містила жодних додатків, які б дозволяли з'ясувати дійсність цих тверджень і надати змогу адресату поширеної інформації перевірити її з точки зору дотримання стандартів достовірності.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (частина перша статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України)).

У пункті 10 частини першої статті 3 КПК України зазначено, що кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв'язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктами 19, 25 частини першої статті 3 КПК України визначено учасників кримінального провадження, якими з боку захисту є: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

Частиною першою статті 42 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 25 КПК України передбачено, що в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) прокурор, слідчий зобов'язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування.

За приписами частин другої, третьої статті 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У разі наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення такій особі обов'язково здійснюється повідомлення про підозру (пункт 3 частини 1 статті 276 КПК України).

Аналізуючи наведені норми закону, можна дійти висновку, що стверджувати про початок здійснення досудового розслідування чи наявність кримінального провадження стосовно конкретної особи можливо лише в разі, коли така особа перебуває у статусі підозрюваного чи обвинуваченого (підсудного).

Висловлювання щодо причетності особи, яка не перебуває в статусі підозрюваного чи в іншому із зазначених вище процесуальних статусів, до вчинення злочину, який розслідується, свідчить про порушення особистих немайнових прав цієї особи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що повідомлення про підозру у вчиненні будь-яких кримінальних правопорушень стосовно ОСОБА_5 складено не було і, відповідно, про підозру йому повідомлено не було.

Тобто ОСОБА_5 на час поширення оспорюваної інформації не перебував у якому-небудь процесуальному статусі в жодному кримінальному провадженні, що підтверджується наданими позивачем доказами та не спростовано відповідачами під час розгляду справи.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про визнання недостовірною та такою, що порушує немайнові права позивача на повагу честі, гідності та недоторканість ділової репутації, інформацію, яку поширили стосовно нього ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у документі під назвою «Скарга на дії представника громадської організації «Доброчесність» у засіданні комісії від 10 травня 2017 року під час участі співбесіди з кандидатом на зайняття посад суддів Касаційного цивільного суду адвокатом ОСОБА_5» від 18 травня 2017 року, що був направлений ними Президенту України ОСОБА_6, Голові Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_7 та Голові Вищої ради правосуддя України ОСОБА_8, а саме інформацію, яка викладена судом в резолютивній частині оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що інформація, викладена відповідачами в скарзі від 18.05.2017 року, стосується діяльності позивача, як адвоката, керівника адвокатського бюро «ОСОБА_5», не можуть бути підствою для скасування рішення суду, оскільки не спростовують правильності висновків місцевого суду про те, що така інформація порушує немайнові права позивача на повагу честі, гідності та недоторканість ділової репутації.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач в порушення процесуального обов'язку не надав суду доказів, підтверджуючих поширену відповідачами інформацію, оскільки вимоги статті 277 ЦК України та статті 10 ЦПК України покладають обов`язок доведення достовірності поширеної інформації саме на відповідачів.

Слід зазначити, що в цілому доводи апеляційної скарги не вказують на допущені судом першої інстанції невідповідність висновків суду обставинам справи чи будь-які порушення норм матеріального права, а зводяться до незгоди із ухваленим по суті рішенням суду.

Розгляд даної справи судом першої інстанції за відсутності відповідачів не може бути підставою для скасування ухваленого рішення, оскільки відповідачі були належним повідомлені про судове засідання, призначене на 09.08.2021 року. Вважаючи за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідачів у відповідності до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги, що останні неодноразово на адресу суду направляли клопотання про відкладення розгляду справи до припинення карантинних обмежень Кабінетом Міністрів України і зупинення впливу вірусної епідемії Covid-19 на мешканців м.Києва. Такі дії відповідачів суд правильно розцінив як ухилення від явки до суду, що негативно впливає на завдання цивільного судочинства, визначені процесуальним законом.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідачів цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар