Справа № 473/3648/25
РІШЕННЯ

іменем України

"08" жовтня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Ліхачової А.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю,

ВСТАНОВИВ

в липні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, поданим в її інтересах адвокатом Бінько Мариною Анатоліївною, до відповідача Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, виданого 03 березня 1994 року Виконавчим комітетом Вознесенської міської ради на підставі рішення №38 від 18 лютого 1994 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3573.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка є власницею 11/12 частки житлового будинку АДРЕСА_1 частки обумовленого будинку є ОСОБА_2 .

Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0725 га, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , згідно державного акта на право приватної власності на землю, виданого 03 березня 1994 року Виконавчим комітетом Вознесенської міської ради.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Проте, в процесі підготовки документів, необхідних для належного оформлення спадщини після її смерті, було встановлено, що державний акт на право приватної власності на землю не відповідає вимогам діючого законодавства (з порушенням порядку розподілу права на земельну ділянку, передбаченого ст. 42 ЗК України 1990 року).

Оскільки вказані обставини перешкоджають позивачці розпорядитися своєю часткою в житловому будинку, остання просила визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий 03 березня 1994 року Виконавчим комітетом Вознесенської міської ради.

В судове засідання представниця позивачки адвокат Бінько М.А. не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала.

Представник відповідача Виконавчого комітету Вознесенської міської ради в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема суд встановив, що житловий будинок АДРЕСА_2 , належить на праві спільної часткової власності:

- ОСОБА_1 - 9/12 частки, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 01 лютого 2024 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Ельдаровою О.М. (попередній власник ОСОБА_3 , відповідно до: свідоцтва про право власності, виданого Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 29 січня 1987 року (1/2 частка), свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 29 січня 1987 року після смерті ОСОБА_4 (1/6 частка); свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 02 лютого 2012 року після смерті ОСОБА_5 (1/12 частка); 1/6 частка, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 29 січня 1987 року після смерті ОСОБА_4 ;

- ОСОБА_2 1/12 частки, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 02 лютого 2012 року після смерті ОСОБА_5 .

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 була надана в приватну власність земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,0725 га, відповідно до рішення Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області за №38 від 18 лютого 1994 року.

На підставі обумовленого рішення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0725 га, призначену для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3573).

Згідно ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час передачі у власність земельної ділянки) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва.

Передача розташованих на території міст земельних ділянок у власність громадян належить до відання міських Рад народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки (ст.ст. 6, 10, 17 ЗК України 1990 року, ст.ст. 19, 35, 42 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» (чинних на час передачі у власність ділянки)).

Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються в користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара (ч.ч. 1, 2 ст. 67 ЗК України 1990 року).

Громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду (ч. 1 ст. 42 ЗК України 1990 року).

Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності або право постійного користування землею посвідчуються державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 23 ЗК України 1990 року, п. 1.1 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)», затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15 квітня 1993 року N 28 (чинної на час передачі ділянки у власність).

Державні акти, що посвідчують право власності на землю або право постійного користування землею, яка перебуває у державній власності, видаються на підставі рішень Верховної Ради України, Верховної Ради Республіки Крим, місцевих Рад народних депутатів (п. 1.2 Інструкції).

Таким чином, співвласники житлового будинку (належного їм на праві спільної часткової власності) мають право на отримання у спільну власність й земельну ділянку, необхідну для його обслуговування.

Проте, спірний державний акт на право приватної власності на землю суперечить вказаним вимогам, оскільки посвідчує передачу земельної ділянки у власність лише двом співвласникам житлового будинку та порушує право іншого співвласника цього майна ( ОСОБА_5 , спадкоємцем якого є ОСОБА_2 ).

За встановленого, оспорюваний державний акт не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України підлягає визнанню недійсним.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,258,259,263-265,268,272-273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю задовольнити.

Державний акт на право приватної власності на землю, виданий 03 березня 1994 року Виконавчим комітетом Вознесенської міської ради на підставі рішення №38 від 18 лютого 1994 року на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , як співвласників земельної ділянки площею 0,0725 га, наданої для обслуговування житлового будинку, та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3573, визнати недійсним.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.В. Лузан