ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/946/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу № 607/10930/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2025 року (ухвалене суддею Черніцькою І.М., повний текст якого складено 01 липня 2025 року) в справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області, позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач, апелянт) про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 призначено пенсію за віком. Відповідно до листа №61 від 22 лютого 2024 року позивачем отримано інформацію про те, що довідка №269 від 25 серпня 2021 року про підтвердження навчання ОСОБА_2 у Тернопільському вищому професійному училищі №4 ім. М.Паращука в період з 01 вересня 1971 року по 22 липня 1974 року, на підставі якої зараховано період навчання, не видавалась. Відтак, виплату пенсії відповідачу припинено та нараховано переплату за період з 05 листопада 2021 року по 31 січня 2024 року в сумі 60328.80 грн. Листом від 15 березня 2024 року відповідача повідомлено про переплату пенсії та необхідність її повернення на рахунок позивача, однак станом на момент подання позовної заяви переплата не повернута.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з відповідача переплату пенсії в розмірі 60328.80 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2025 року позов ГУ ПФУ в Тернопільській області, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ГУ ПФУ в Тернопільській області 60328.80 грн переплаченої пенсії та 3028 грн сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сампара Н.М., подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 05 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про призначення пенсії. До заяви долучено з поміж іншого диплом (свідоцтво, атестат) про навчання №269 від 25 серпня 2021 року. Під час перевірки та реєстрації заяви відповідача та доданих документів у ГУ ПФУ в Тернопільській області не виникало будь яких сумніві щодо їх достовірності. На думку сторони відповідача, в даному випадку позивач не надав жодних доказів на підтвердження обставин зловживання чи недобросовісності з боку відповідача, а також результатів службової перевірки щодо помилки працівників ГУ ПФУ в Тернопільській області при розрахунку пенсійного забезпечення чи доказів про збій програмного забезпечення, що спричинило надлишкові виплати відповідачу. Судом першої інстанції не було взято до уваги, що саме ГУ ПФУ в Тернопільській області несе обов`язок контролювати правильність і достовірність поданих документів і здійснювати належний нагляд, а відповідач діяв у межах чинного законодавства та надав документи, отримані з відповідного закладу освіти.

Також сторона відповідача вважає, що навіть якщо і погодитись із позицією позивача про стягнення переплати пенсії як безпідставно набутої, то період нарахування такої пенсії слід обчислювати з 05 листопада 2021 року по 17 травня 2023 року на суму 33814.33 грн, оскільки ОСОБА_2 мав право на призначення пенсії за віком після досягнення ним 65 років, зокрема з 17 травня 2023 року.

У зв`язку з викладеним, відповідач просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

29 липня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від позивача ГУ ПФУ в Тернопільській області надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що не слід не брати до уваги твердження відповідача про те, що довідка від 25 серпня 2021 року №269 була отримана ним від закладу освіти Тернопільського вищого професійного училища №4 ім. М.Паращука, оскільки у матеріалах справи міститься лист Тернопільського вищого професійного училища №4 ім.Михайла Паращука від 22 лютого 2024 року №61, у якому зазначено, що така довідка не видавалася. Крім того, вказаний вихідний номер (у довідці) не відповідає даті видачі документа та адресату відповіді. При цьому жоден документ, який би підтверджував період навчання відповідача з 01 вересня 1971 року по 22 липня 1974 року у вказаному навчальному закладі суду надано не було.

На думку сторони позивача, в матеріалах справи міститься достатньо доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 під час подання документів на призначення пенсії діяв недобросовісно, зокрема, надав довідку від 25 серпня 2021 року №269, як містила недостовірні дані.

Крім того, рішенням ГУ ПФУ в Чернівецькій області №70 від 08 жовтня 2024 року відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_2 , оскільки страховий стаж відповідача становить 13 років 06 місяців 28 днів (із необхідних 15 років), тому підстави для призначення пенсії відсутні, так як у ОСОБА_2 відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії після досягнення 65-річчя. При цьому, ОСОБА_2 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії лише 26 березня 2024 року, тобто пізніше трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку (65 років). Оскільки ОСОБА_2 після досягнення 65-річчя звернувся до пенсійного органу, то подання такої заяви про призначення пенсії жодним чином не впливає на заявлену ГУ ПФУ в Тернопільській області переплату пенсії у розмірі 60328.80 грн за період з 05 листопада 2021 року по 31 січня 2024 року.

У зв`язку з викладеним, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна даного позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

05 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії.

Згідно розписки-повідомлення, ОСОБА_2 подано з поміж іншого диплом (свідоцтво, атестат) про навчання № НОМЕР_1 від 25 серпня 2021 року.

Як слідує з довідки №269, виданої Тернопільським вищим професійним училищем №4 імені М.Паращука від 25 серпня 2021 року, ОСОБА_2 відповідно до Поіменної книги та Книги наказів дійсно навчався у середньому професійно-технічному училищі №4 м.Тернополя на денній формі навчання за професією слюсар по ремонту автомобілів з 01 вересня 1971 року (наказ №74-к від 04 вересня 1971 року) по 22 липня 1974 року (наказ №49-к від 22 липня 1974 року), про що отримав диплом № НОМЕР_2 та кваліфікацію слюсаря по ремонту автомобілів 4-го розряду. Вказана довідка підписана директором І.Грищуком (а.с.12).

На підставі вказаних документів, позивачем з 05 листопада 2021 року відповідачу призначено пенсію.

Водночас, з листа Тернопільського вищого професійного училища №4 імені М.Паращука за №61 від 22 лютого 2024 року слідує, що адміністрація ТВПУ №4 ім.М.Паращука інформує ГУ ПФУ в Тернопільській області про те, що в серпні 2021 року Тернопільським вищим професійним училищем №4 ім.М.Паращука довідка про підтвердження факту навчання в училищі на прізвище ОСОБА_2 на запит фізичної, юридичної особи не видавалась. Згідно журналу вихідної кореспонденції, а також журналу видачі довідок вказаний вихідний номер не відповідає даті видачі документа, а також адресату відповіді. Вказаний лист підписано директором І.Грищуком (а.с.14).

Крім того, згідно листа №154 від 23 травня 2024 року, адміністрація ТВПУ №4 ім.М.Паращука інформує, що згідно Поіменних книг учнів училища та Книг наказів по контингенту ОСОБА_2 , 1958 р.н., у період з 01 вересня 1971 року по 31 грудня 1976 у складі учнів училища не значиться (а.с.74).

Як вбачається з індивідуального перерахунку, наданого позивачем, відповідачу за період з 05 листопада 2021 року по січень 2024 року здійснено нарахування та виплату пенсії на загальну суму 60328.80 грн.

Згідно довідки ГУ ПФУ в Тернопільській області про переплату пенсії від 06 березня 2024 року встановлено, що у зв`язку із наданням пенсіонером недостовірних документів право на призначення пенсії з 05 листопада 2021 року відсутнє. Сума переплати за період з 05 листопада 2021 року по 31 січня 2024 року становить 60 328.80 грн (а.с.5).

Листом ГУ ПФУ в Тернопільській області №1900-0503-8/13458 від 15 березня 2024 року ОСОБА_2 повідомлено про переплату пенсії та необхідність її повернення на рахунок ГУ ПФУ в Тернопільській області (а.с.6).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року в справі № 500/5110/24 позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 08 жовтня 2024 року №70 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_2 до страхового стажу періоди роботи з 10 лютого 1976 року по 06 листопада 1976 року, з 15 березня 1989 року по 15 березня 1990 року, з 29 березня 1990 року по 19 березня 1993 року, з 20 березня 1993 року по 15 вересня 1994 року та з 20 вересня 1994 року по 16 жовтня 2002 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 21 березня 2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_2 , досягнувши 65 річного віку, 21 березня 2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

За результатами розгляду вказаної заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 08 жовтня 2024 року №70 відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років (від 15 до 20 років).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

В силу вимог частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов:

1) має місце набуття або збереження майна;

2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи;

3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Згідно частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку.

Отже, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та постановах Верховного Суду від 02 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17, від 26 червня 2018 року у справі № 174/404/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі 753/15556/15-ц.

Добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці роз`яснено, що лічильна (рахункова) помилка - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період.

У постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13 зазначено, що відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведення фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Правильність здійснення розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, та відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається саме на платника відповідних грошових коштів.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2020 року у справі № 487/2596/17.

Звертаючись до суду з позовом ГУ ПФУ в Тернопільській області посилалося на те, що відповідач надав Пенсійному фонду України недостовірну інформацію, внаслідок чого йому безпідставно нараховувалася та виплачувалася пенсія за віком з 05 листопада 2021 року по 31 січня 2024 року в сумі 60328.80 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 у період з 01 вересня 1971 року по 31 грудня 1976 року у складі учнів Тернопільського вищого професійного училища №4 ім. М.Паращука не значився та довідка про підтвердження факту навчання в училищі відповідачу, яку останній надав в УПФ, не видавалась.

Більше того, відповідачем не спростовано такі обставини справи та суду не наданий диплом № НОМЕР_2 про здобуття відповідачем вказаної освіти, спеціальності, про який зазначено у довідці від 25 серпня 2021 року за №269.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність недобросовісності в діях відповідача, яка полягала у наданні позивачу для призначення пенсії 05 листопада 2021 року особисто завідомо недостовірних відомостей для призначення пенсії, а саме: довідки №269 від 25 серпня 2021 року про періоди навчання в середньому професійно-технічному училищі №4 м.Тернополя на денній формі навчання (в даний час - Тернопільське вище професійне училище №4 ім.М.Паращука), яка училищем не видавалася.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що місцевим судом обґрунтовано стягнуто з відповідача безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 60328.80 грн.

Доводи апелянта про те, що 05 листопада 2021 року під час перевірки та реєстрації заяви відповідача та доданих документів у ГУ ПФУ в Тернопільській області не виникало будь-яких сумнівів щодо їх достовірності, колегія суддів відхиляє, оскільки дана обставина не спростовує факт подання ОСОБА_2 документів з явно неправильними відомостями.

Твердження апелянта про те, що період нарахування переплати пенсії слід обчислювати з 05 листопада 2021 року по 17 травня 2023 року на суму 33814.33 грн, оскільки ОСОБА_2 мав право на призначення пенсії за віком після досягнення ним 65 років, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки ОСОБА_2 , досягнувши 65 річного віку, звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою щодо призначення пенсії за віком 21 березня 2024 року, тому саме із цієї дати, ОСОБА_2 , у випадку надання відповідних документів, може претендувати на отримання вказаної пенсійної виплати.

Також, суд апеляційної інстанції не бере до уваги той факт, що 05 листопада 2021 року ОСОБА_2 звертався ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою щодо призначення пенсії за віком, оскільки вказана заява подавалася із завідомо недостовірними відомостями щодо навчання, у зв`язку з чим відповідачу нараховано переплату за період з 05 листопада 2021 року по 31 січня 2024 року в сумі 60328.80 грн.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у відзиві на позов, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 13 жовтня 2025 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома