Житомирський апеляційний суд
Справа №279/887/25 Головуючий у 1-й інст. Пацко О. О.
Категорія 36 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №279/887/25 за позовом Комунального підприємства теплозабезпечення до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Комунального підприємства теплозабезпечення

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Пацко О.О.

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року Комунальне підприємство теплозабезпечення звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просили стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь борг за послуги з теплопостачання у розмірі 20 203,50 грн. та понесені судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради №195 від 22.05.2013 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» Комунальне підприємство теплозабезпечення визначене виконавцем послуг з централізованого теплопостачання на території міста Коростеня.

Вказувало, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться в житловому будинку, приєднаному до централізованої системи теплопостачання, тому являються абонентами Комунального підприємства теплозабезпечення, споживачами послуг з централізованого теплопостачання та використовують такі послуги фактично до сьогодні.

Між позивачем і відповідачами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, однак відповідачі вчасно не сплачують кошти за надані послуги і основана заборгованість згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , загальна площа 12,5 кв.м.) з 1 жовтня 2018 року по 1 лютого 2025 року складає 20 203,50 грн.

При цьому зазначає, що строки позовної давності звернення до суду з відповідним позов не пропущено виходячи з наступного. Так постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів 15.01.24) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу СОVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

В подальшому чинним законодавством встановлено, що відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні». В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації. На даний час строк дії воєнного стану в України продовжено з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, згідно Указу Президента України від 5 лютого 2024 року № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Заборгованість, яка склалася у відповідачів в сумі 20 203,50 грн., що підтверджується роздруківкою особового рахунку № НОМЕР_1 на підставі якого надавалися послуги з теплопостачання. З 28 листопада 2021 року підприємство надає послуги споживачам на підставі договору, який є публічним та розміщений на офіційному сайті за посиланням https://korostenteplo.info-gkh.com.ua/news/1809.

На підставі викладеного, просило позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство теплозабезпечення подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2025 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду судом справи не взято до уваги, зокрема положення п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, які визначають, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII унормовано, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.

Звертає увагу, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції 2017 року, споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Згідно ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Вказує, що пунктом 37 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830 передбачено, що споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.

З огляду на вищенаведене відповідачі, проживаючи в житловому приміщенні - у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , будучи зареєстрованими у квартирі комунальної власності, тобто за згодою власника (територіальної громади міста Коростеня), є особами, які користуються об`єктом нерухомого майна. Відповідачі по справі являються споживачами комунальної послуги теплопостачання, та не звільняються від оплати за неї в період тимчасової відсутності, яку вони доводять довідками про фактичне перебування не за місцем реєстрації.

Вважає, що судом надана невірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні, ним неповно і необ`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, яким надана неналежна правова оцінка.

Враховуючи вищезазначене, просило апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідачі своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають відношення до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та до утворення заборгованості по сплаті послуг з централізованого теплопостачання в заявленому розмірі, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим, виходячи з наступного.

Згідно зі статте. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Такі послуги надаються споживачу фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), виконавець, управитель.

Виконавець комунальної послуги суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг.

Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідно до довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , отримують ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.28).

Згідно інформації з ВОМІРМП УДМС України в Житомирській області, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно відповіді №1110005 від 11.02.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_3 зареєстрована: АДРЕСА_1 (а.с.32,33).

Відповідно до довідки Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області №273/01-24 від 24.02.2024 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 постійно проживають без реєстрації за адресою : АДРЕСА_2 . Згідно довідки ОСББ «Білокоровицьке шосе 6» від 01.04.2025 року та акту свідчення сусідів від 31.03.2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 01.10.2019 року по даний час фактично за місцем реєстрації не проживають.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.03.2025 року вбачається, що у Державному реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - відсутні.

Відповідно до копії довідки №50 від 27.03.2025 року, виданої КП «Коростенське МБТІ Житомирської області» станом на 29.12.2012 року згідно наявних паперових носіїв підприємства відповідно до вказаного переліку право власності за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.

Частиною першою статті 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно зі статтею 64 ЖК України наймачі несуть рівні обов`язки по сплаті комунальних послуг, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до статей 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.

Відповідно до статті 54 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Судом під час розгляду справи встановлено, що Комунальне підприємство теплозабезпечення здійснило подачу теплової енергії відповідачам в повному обсязі. Водночас відповідачі належним чином свої зобов`язання не виконували, несвоєчасно та не в повному обсязі оплачували послуги з теплопостачання, у зв`язку з чим за ними утворився борг перед позивачем за період з 01 жовтня 2018 року по 1 лютого 2025 року у розмірі 20 203,50 грн.

Вказана у розрахунку позивача заборгованість відповідачами на теперішній час не погашена.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, оскільки вони не проживають у спірній квартирі, є помилковим виходячи з наступного.

У відповідності до п.37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 серпня 2019 №830 (далі Правила), споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.

Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) ( п.38 Правил).

Таким чином, відповідачі, проживаючи в житловому приміщенні - у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані у квартирі комунальної власності, тобто за згодою власника (територіальної громади міста Коростеня), є особами, які користуються об`єктом нерухомого майна. Отже відповідачі по справі являються споживачами комунальної послуги теплопостачання та наймачами даного помешкання, а тому не звільняються від оплати за нього в період тимчасової відсутності в житловому приміщенні, яку вони доводять довідками про фактичне перебування не за місцем реєстрації.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги з постачання теплової енергії.

Проте, вирішуючи питання щодо порядку стягнення заборгованості за комунальні послуги колегія суддів враховує наступне.

Судом встановлено, що на момент подання позову ОСОБА_2 була неповнолітньою, тому з неї підлягають стягненню в солідарному порядку на користь Комунального підприємства теплозабезпечення борг з теплопостачання за період з 01.04.2022 по 01.02.2025, з моменту досягнення повноліття, а не з ІНФОРМАЦІЯ_1 , як зазначено в позові.

ОСОБА_1 , як наймач даного помешкання та мати неповнолітньої ОСОБА_2 , відповідно до статей 32, 33 ЦК України, статті 177 Сімейного кодексу України, несе відповідальність за несплату наданих послуг постачання теплової енергії у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , до квітня 2022 року.

Отже, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплозабезпечення борг за теплопостачання за період з 01.10.2018 по 01.04.2022 в розмірі 12 528,96 грн., з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Комунального підприємства теплозабезпечення борг за теплопостачання за період з 01.04.2022 по 01.02.2025 в розмірі 7 674,54 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням викладеного, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 6 131,70 грн. (81 % задоволених вимог) та з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 1 438,30 грн. (19 % задоволених вимог) судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплозабезпечення задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплозабезпечення борг за теплопостачання за період з 01.10.2018 по 01.04.2022 в розмірі 12 528,96 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Комунального підприємства теплозабезпечення борг за теплопостачання за період з 01.04.2022 по 01.02.2025 в розмірі 7 674,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплозабезпечення понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 131,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства теплозабезпечення понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 438,30 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2025 року.

Головуючий Судді