ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 552/330/25

провадження № 61-11192св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (судді-доповідача), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: держава Україна, Національна поліція України, Державна казначейська служба України

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2025 року, постановлену під головуванням судді Кузіної Ж. В., та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року, ухвалену колегією у складі суддів Одринської Т. В., Панченка О. О., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до держави Україна, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

2. Позов мотивовано тим, що Полтавський апеляційний суд ухвалою від 24 грудня 2024 року у справі № 545/3264/20 (провадження № 11-кп/814/991/24) звільнив ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою та другою статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК України) на підставі статті 49 КК України; провадження стосовно ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі пункту 1 частини другої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

3. Зазначена ухвала суду апеляційної інстанції свідчить про бездіяльність Держави України та Полтавського районного відділу поліції Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області як структурного підрозділу Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

4. Позивач зазначав, що протягом 2013-2015 років ОСОБА_2 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами сім`ї ОСОБА_1 у сумі понад 10 000,00 доларів США, на які придбав 300 біткоїнів.

5. Через бездіяльність органів досудового розслідування кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 було закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а місце знаходження 300 біткоїнів, які придбані за грошові кошти сім`єю ОСОБА_1 , станом на 19 січня 2025 року не встановлено, чим завдано матеріального збитку на суму понад 30 000 000,00 євро.

6. Також внаслідок бездіяльності органів поліції позивачу завдану моральної шкоди, розмір відшкодування якої вона оцінює в 30 000 000,00 євро.

7. Враховуючи наведені обставини, позивач просила суд:

- стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на її користь 30 000 000,00 євро, що на момент подання позову еквівалентно 1 326 000 000,00 грн, на відшкодування завданої моральної шкоди;

- стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на її користь 30 000 000,00 євро, що на момент подання позову еквівалентно 300 біткоїнів та складає 1 326 000 000,00 грн, на відшкодування завданої майнової шкоди.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

8. Київський районний суд м. Полтави ухвалою від 27 лютого 2025 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року, закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

9. Закриваючи провадження у справі, суди попередніх інстанцій виходили з того, що сторони, предмет та підстави позову у цій справі № 552/330/25 є тотожними сторонам, предмету та підставам позову у справі № 552/5940/23, в якій ухвалено судові рішення, які набрали законної сили, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

10. У вересні 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана через підсистему «Електронний суд», на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року, в якій заявник просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

11. Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення суперечать усталеній практиці Європейського суду з прав людини. Судами допущено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки місцезнаходження 300 біткоїнів не встановлено, їх не повернуто та компенсації не надано.

Апеляційний суд не взяв до уваги нові факти, які з`явилися після подачі позову, зокрема:

- фальсифікація матеріалів справи та зникнення частини матеріалів справи;

- втрата доказів, а саме: документів про придбання 300 біткоїнів за кошти сім`ї ОСОБА_1 ;

- неповне відновлення обставин справи відсутність належного розслідування, що підтверджується ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави (після перейменування - Шевченківського районного суду м. Полтави) від 14 листопада 2017 року у справі № 554/12566/15-к, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави (після перейменування - Шевченківського районного суду м. Полтави) від 13 листопада 2017 року у справі № 554/12566/15-к, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави (після перейменування - Шевченківського районного суду м. Полтави) від 23 серпня 2018 року у справі № 554/12566/15-к, постановою Верховного Суду від 26 травня 2025 року у справі № 545/3264/20.

Той факт, що Полтавський апеляційний суд ухвалою від 24 грудня 2024 року у справі № 545/3264/20 (провадження № 11-кп/814/991/24) звільнив ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою та другою статті 190 КК України на підставі статті 49 КК України та провадження стосовно ОСОБА_2 закрив у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України, свідчить про бездіяльність держави Україна та органів досудового розслідування.

Судами попередніх інстанцій не взято до уваги, що внаслідок протиправної бездіяльності органів національної поліції позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у стресах, моральних стражданнях та психо-емоційних навантаженнях.

12. 29 вересня 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, поданий представником Національної поліції України - Невгад Я. В. через підсистему «Електронний суд», у якому остання, посилаючись на те, що судові рішення у справі прийняті відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

13. Відзив мотивовано тим, що сторони, предмет та підстави позовів у справах № 522/5940/23 та № 522/330/25 є тотожними, а тому суди попередніх інстанцій об`єктивно з`ясували усі обставини справ, що стосуються предмету спору, та ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до формальної незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування процесуального права.

Провадження у суді касаційної інстанції

14. Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

15. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

16. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що Полтавський районний відділ поліції Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001109 від 08 серпня 2015 року за частинами першою, другою, четвертою статті 190 КК України за фактом шахрайського заволодіння ОСОБА_2 грошовими коштами сім`ї ОСОБА_1 .

17. Полтавський районний суд Полтавської області вироком від 20 вересня 2023 року у справі № 545/3264/20 (провадження № 1-кп/545/20/23) клопотання захисника обвинуваченого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття провадження за частиною першою, другою статті 190 КК України задовольнив. ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою, другою статті 190 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, закривши в цій частині кримінальне провадження. У частині обвинувачення за частиною четвертою статті 190 КК України ОСОБА_2 визнано невинним та виправдано за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Цивільні позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

18. Полтавський апеляційний суд ухвалою від 24 грудня 2024 року у справі № 545/3264/20 (провадження № 1-кп/545/20/23) апеляційні скарги прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області Дем`янової Л. М., потерпілої ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_4 задовольнив частково. Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 20 вересня 2023 року відносно ОСОБА_2 в частині звільнення за правопорушення, передбачені частинами першою та другою статті 190 КК України від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності скасував. Клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 задовольнив. Звільнив ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою та другою статті 190 КК України на підставі статті 49 КК України, провадження стосовно ОСОБА_2 закрив у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України. В іншій частині вирок залишив без змін.

19. Київський районний суд м. Полтави рішенням від 11 грудня 2023 року у справі № 552/5940/23, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 13 червня 2024 року, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

20. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона немає права вимагати повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

21. У рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» констатовано існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

22. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

23. Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду за вирішенням спору.

24. Отже, підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

25. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

26. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

27. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 205 ЦПК України (2004 року) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

28. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що «за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

29. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

30. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19).

31. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, провадження № 12-15гс19).

32. Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

33. Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

34. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

35. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 522/8873/22 (провадження № 61-8140св23), від 18 жовтня 2023 року у справі № 404/6883/18 (провадження № 61-5565св23).

36. Встановлено, що у справі, яка є предметом касаційного перегляду, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави Україна, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

37. Водночас, Київський районний суд м. Полтави рішенням від 11 грудня 2023 року у справі № 552/5940/23, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 13 червня 2024 року, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

38. Суди попередніх інстанцій встановили, що аналіз матеріалів цієї справи № 552/330/25 та змісту судових рішень у справі № 552/5940/23 свідчить про те, що сторони, предмет та підстави позову у справі № 552/330/25 є тотожними сторонам, предмету та підставам позову у справі № 552/5940/23, в якій ухвалено судові рішення, які набрали законної сили.

39. Зокрема, суди попередніх інстанцій встановили, що у справі № 552/330/25 та у справі № 552/5940/23 позивач ОСОБА_1 визначила відповідачів Державу Україна, Національну поліцію України, Державну казначейську службу України.

40. Предметом позовів у справах № 552/330/25 та № 552/5940/23 є відшкодування майнової та моральної шкоди завданої неповерненням 300 біткоїнів, вартість яких визначалась позивачем на час звернення до суду.

41. Підставами позовів у справах №552/330/25 та № 552/5940/23 ОСОБА_1 зазначила системну бездіяльність органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001109, розпочатому 08 серпня 2015 року відносно ОСОБА_2 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою, другою, четвертою статті 190 КК України, не проведення слідчих та процесуальних дій уповноваженими особами під час досудового розслідування, що призвела до закриття провадження у кримінальній справі, не повернення сім`ї Фисун коштів з посиланням на судові рішення Полтавського окружного адміністративного суду, ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави (після перейменування - Шевченківського районного суду м. Полтави).

42. Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій, встановивши, що сторони, предмет та підстави позову у цій справі № 552/330/25 та справі № 552/5940/23, в якій ухвалені судові рішення, що набрали законної сили, є тотожними, дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі, яка є предметом касаційного перегляду,на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

43. Суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що посилання позивача у цій справі на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року у справі № 545/3264/20 (провадження № 1-кп/545/20/23) не є зміною підстав позову, а є новими обставинами при збережені в ньому первісних обставин.

44. Встановлено, що Полтавський апеляційний суд ухвалою від 24 грудня 2024 року у справі № 545/3264/20 (провадження № 1-кп/545/20/23) скасував вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 20 вересня 2023 року відносно ОСОБА_2 в частині звільнення за правопорушення, передбачені частинами першою та другою статті 190 КК України від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 задовольнив. Звільнив ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою та другою статті 190 КК України на підставі статті 49 КК України, провадження стосовно ОСОБА_2 закрив у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України. В іншій частині вирок залишив без змін.

45. Вказана ухвала не була чинною на момент розгляду судами справи № 552/5940/23.

46. Зі змісту мотивувальної частини ухвали Полтавського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року у справі № 545/3264/20 (провадження № 1-кп/545/20/23) встановлено, що, скасовуючи вирок суду відносно ОСОБА_2 в частині звільнення за правопорушення, передбачені частинами першою та другою статті 190 КК України від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно з положеннями КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених в статті 49 КК України підстав та наявності згоди з боку обвинуваченого, ухвалою суду закрити кримінальне провадження, звільнивши останнього від кримінальної відповідальності.

Матеріали справи, станом на момент надходження справи до суду апеляційної інстанції, не містили письмового клопотання обвинуваченого та його захисника про звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України. Крім того, суд, виходячи з вимог процесуального закону та обставин кримінального провадження, вказане питання повинен був вирішити окремим процесуальним документом, зокрема ухвалою.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_2 , за підтримки його захисника, подав до суду клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі статті 49 КК України, за вчиненні правопорушень передбачених частинами першою, другою статті 190 КК України.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України у зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою, другою статті 190 КК України, на підставі пункту 2 частини першої статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.

47. Отже, у справі № 545/3264/20 (провадження № 1-кп/545/20/23) апеляційний суд скасував вирок місцевого суду в частині у зв`язку з неправильним застосуванням норм процесуального законодавства, яким врегульовано питання звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. В свою чергу судове рішення по сутті залишилося таким ж - закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України у зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою, другою статті 190 КК України, на підставі пункту 2 частини першої статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

48. Враховуючи те, що як у цій справі, так і у справі № 552/5940/23 позивач ОСОБА_1 як підставу позову зазначала системну бездіяльність органу досудового розслідування, що призвела до закриття провадження у кримінальній справі, тому посилання ОСОБА_1 у цій справіна ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року у справі № 545/3264/20 (провадження № 1-кп/545/20/23) не свідчить про те, що підстави позовів у справах № 552/330/25 та № 552/5940/23 не є тотожними.

49. Доводи касаційної скарги фактично зводяться до обґрунтування заявником її правової позиції по суті спору, проте предметом касаційного перегляду є судові рішення, яким вирішено процесуальне питання - закриття провадження у справі. Суди попередніх інстанцій розгляд справи по суті спору не здійснювали.

50. За таких обставин наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права.

51. Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

52. Доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновку судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, тому колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судового рішення - без змін.

Щодо судових витрат

53. Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров