справа № 357/9335/24 головуючий у суді І інстанції Орєхов О.І.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Сологубом Артемом Михайловичем на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2025 року про повернення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, постановлену під головуванням судді Орєхова О.І., в м. Біла Церква, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Державний нотаріус Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Марина Мельничук, про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років, зміну черговості права на спадкування та визнання права спільної сумісної власності на майно, набутого за час спільного проживання, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: державний нотаріус Другої білоцерківської державної нотаріальної контори Марина Мельничук про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років, зміну черговості права на спадкування та визнання права спільної сумісної власності на майно, набутого за час спільного проживання

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

30 червня 2025 року представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 адвокат Сологуб А.М. звернувся до суду із заявою, про розподіл судових витрат на правничу допомогу та просив стягнути з позивача на користь відповідачів 83 200,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2025 року заяву представника відповідачів про розподіл судових витрат за правничу допомогу залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до ст. 182 ЦПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом. Таким чином, заява про ухвалення додаткового рішення є заявою з процесуальних питань, до якої застосовуються вимоги, передбачені ст.183 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦПК України, письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження). Оскільки рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2025 року у цивільній справі № 357/9335/24 на час розгляду даної заяви про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу не набрало законної сили, не був виданий виконавчий документ (виконавчий лист) і не було відкрито виконавче провадження, тобто ще не настала стадія виконання судового рішення і не могло бути судового контролю за його виконанням, тому в даному випадку не застосовується ч. 2 ст.183 ЦПК України при поданні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу. Відповідно посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21 (провадження № 61-20691св21) не можуть застосовуватися до даних спірних правовідносин, оскільки там викладені інші обставини справи. Таким чином, при поданні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу в адвоката Сологуба А.М., як представника відповідачів 1 та 2, не було обов`язку, передбаченого процесуальним законом, направляти вказану заяву разом із доказами на адреси інших учасників справи, в тому числі позивачу. Крім того, у позивача, який у даній справі мав свого представника - адвоката Сіренко Олександра Васильовича, була можливість ознайомитися з матеріалами цивільної справи як очно, так і через особистий електронний кабінет Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, зокрема і з поданими доказами судових витрат та, у разі незгоди, заявити клопотання про неспівмірність розміру таких витрат, оскільки суд повідомив належним чином всі сторони щодо винесення ухвали від 01 липня 2025 року про відкриття провадження за заявою про ухвалення додаткового рішення, а також за клопотанням безпосередньо позивача в судовому засіданні 15 липня 2024 року розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення понесених судових витрат було відкладено судом на 24 липня 2025 року.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення з долученими доказами понесення таких витрат на правову допомогу, адвокатом відповідачів не було додано підтвердження направлення вказаної заяви разом із доказами на адреси інших учасників справи, в тому числі позивачу, що позбавило позивача можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша, друга статті 141 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 204/6564/19, провадження № 61-1970св21, від 09 листопада 2021 року у справі № 648/2776/20, провадження № 61-7641св21.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Заява про ухвалення додаткового рішення є заявою з процесуальних питань. Тому подання учасником справи заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу потрібно здійснювати із дотриманням вимог ЦПК України, встановлених для подання клопотань (заяв) із процесуальних питань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено, - він встановлюється судом (частина третя статті 182 ЦПК України).

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення з процесуальних питань визначені у статті 183 ЦПК України.

Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення) (пункт 6 частини першої статті 183 ЦПК України).

За правилами частини другої статті 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Згідно із частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 463/12950/21, провадження № 61-403св23, від 17 січня 2024 року у справі № 211/2832/19, провадження № 61-9749св23.

Порушення стороною установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме не направлення на адреси інших учасників справи документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, що позбавило їх можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, є підставою для повернення клопотання сторони про стягнення витрат на професійну правничу допомогу без розгляду.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21, провадження № 61-20691св21 (на яку посилається заявник), від 12 квітня 2023 року у справі № 626/133/21, провадження № 61-11044св22, від 28 червня 2023 року у справі № 132/892/16-ц, провадження № 61-9297св22.

У справі, що переглядається, встановлено, що 30 червня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 - адвоката Сологуб Артема Михайловича подано заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі. До заяви додано договір про надання правничої (правової) допомоги за № 16/07 від 22 липня 2024 року; договір про надання правничої (правової) допомоги за № 29/04 від 05 квітня 2024 року; Додаткову угоду № 1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги за № 29/04 від 05 квітня 2024 року; Акт приймання-передачі наданої правничої ( правової ) допомоги від 27 червня 2025 року; Додаткову угоду № 2 до Договору про надання правничої (правової) допомоги за № 16/07 від 22 липня 2024 року; Акт приймання-передачі наданої правничої ( правової ) допомоги від 27 червня 2025 року.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2025 року від 01 липня 2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження за заявами Діденко Г.Г. та Ткачук Р.Г. про ухвалення додаткового рішення та призначено розгляд на 15 липня 2025 року.

15 липня 2025 року від ОСОБА_3 надійшло клопотання, в якому вона просила залишити заяву про ухвалення додаткового рішення без розгляду та закрити провадження, мотивуючи тим, що вищевказана заява на її адресу не направлялась та відсутні докази її направлення.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача ОСОБА_3 під час розгляду її позову здійснював адвокат Сіренко О.В., свідченням чого є ордер серії СА № 1084065 від 31 квітня 2024 року та договір про надання правової допомоги № 29-1 від 03 березня 2024 року.

Адвокат Сіренко О.В. є зареєстрованим користувачем у системі «Електронний суд».

Надіслання електронної копії заяви про відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу представнику ОСОБА_3 - адвокату Сіренку О.В. на його офіційну електронну адресу в ЄСІТС вважається врученням цієї копії також і особі, яку цей представник (адвокат) представляє, тобто позивачу.

Заява про відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу була надіслана представнику позивача адвокату Сіренку О.В. через систему «Електронний суд».

Відповідно до статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Отже, участь адвоката як представника у судовому процесі, головним чином полягає у реалізації процесуальних прав та обов`язків особи, яку він представляє, від імені цієї особи і для цієї особи. Це означає також, що процесуальні дії/рішення/позиція представника у судовому процесі створюють юридичні наслідки саме для особи, від імені якої він діє, й остання має теж це розуміти.

Участь сторони у судовому процесі через свого представника (адвоката), що є правом сторони, дозволяє суду здійснювати офіційну процесуальну комунікацію з цим представником, відтак застосовувати до учасника справи, від імені якого цей представник діє, передбачені процесуальним законом наслідки, якщо виникнуть відповідні казуальні підстави.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2024 року у справі № 480/8341/22.

Апеляційному суду не надано доказів на підтвердження розірвання договору про надання правової допомоги № 29-1 від 03 березня 2024 року, укладеного між ОСОБА_3 та адвокатом Сіренко О.В. про надання правової (правничої) допомоги на момент розгляду заяви та постановлення оскаржуваної ухвали.

Оскільки представник діє не від свого імені, а від імені сторони, доводи ОСОБА_3 про те, що вона не отримувала заяву про відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу, є необґрунтованими.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції не мав підстав для залишення заяви відповідачів про стягнення витрат на правничу допомогу без розгляду з підстав не надсилання заяви про ухвалення додаткового рішення з додатками позивачу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з допущеним судом першої інстанції порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Сологубом Артемом Михайловичем , задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2025 року скасувати, справи направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 09 жовтня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.