справа № 635/5100/25
провадження № 2/619/2006/25
09 жовтня 2025 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді Коваленко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 635/5100/25, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
Ім`я (найменування) учасників справи:
позивач: Виконавчий комітет Лебединської міської ради в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач: ОСОБА_3 ,
третя особа: ОСОБА_4 .
Стислий виклад позиції позивача.
Виконавчий комітет Лебединської міської ради в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 в якому просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути аліменти з ОСОБА_3 на утримання малолітніх дітей у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь опікуна дітей ОСОБА_4 до досягнення ними повноліття.
В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_3 є батьком малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати дітей ОСОБА_5 померла. З лютого 2022 року ОСОБА_5 разом з малолітніми дітьми проживала зі своїм співмешканцем ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька ОСОБА_7 . 30.07.2024 до служби у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради (далі - служба у справах дітей) надійшло повідомлення від Комунального некомерційного підприємства «Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди» Сумської міської ради про те, що 29.07.2024 до інфекційного відділення були госпіталізовані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зі слів чоловіка, який назвався батьком дітей, мати дітей померла. На підставі акта обстеження умов проживання від 08.08.2024, наказом служби у справах дітей від 08.08.2024 № 42 «Про постановку на облік дітей, які залишилась без батьківського піклування, та тимчасове влаштування» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 тимчасово влаштовані у сім`ю ОСОБА_6 .05.08.2024 до служби у справах дітей звернулась ОСОБА_4 , бабуся дітей із заявою про тимчасове влаштування онуків у її сім`ю у зв`язку з тим, що батько дітей, ОСОБА_3 , перебуває в місцях позбавлення волі. На підставі рішення Комісії, наказом служби у справах дітей від 16.08.2024 № 43 «Про тимчасове влаштування дітей, які залишилася без батьківського піклування» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 влаштовані у сім`ю ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_8 залишилась проживати в ОСОБА_6 .
Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради від 08.10.2024 № 286 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням виконавчого комітету Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області від 08.11.2024 № 252 «Про встановлення опіки над дітьми, позбавленими батьківського піклування та призначення опікуна» ОСОБА_4 призначена опікуном над дітьми, позбавленими батьківського піклування, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 17.01.2025 листом № 12/12-934/бн Державна установа «Харківський слідчий ізолятор» повідомила, що ОСОБА_3 звільнений 15.01.2025 на підставі ухвали Жовтневого райсуду м. Харкова від 24.12.2024 і вибув за адресою: АДРЕСА_3 .

З метою вирішення питання про можливість повернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на виховання батькові ОСОБА_3 , службою у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради направлений запит до служби у справах дітей за місцем реєстрації ОСОБА_3 щодо проведення обстеження умов його проживання.

На вказаний запит служба у справах дітей Солоницівської селищної ради повідомила, що за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 не проживає, а будинок не придатний для проживання.

За інформацією служби у справах дітей Попівської сільської ради, на території якої разом з опікуном ОСОБА_4 проживають малолітні діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , після звільнення 15.01.2025 із Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», ОСОБА_3 не підтримує зв`язок з дітьми, жодного разу їм не телефонував, не приїздив в село Юрівка, де проживають діти з бабусею. Звернень та пропозицій забрати дітей до себе від нього також не надходило. Малолітні діти перебувають на повному утриманні та вихованні у рідної бабусі ОСОБА_4 , яка є їхнім опікуном. Батько не бере участі в житті дітей та не виконує батьківських обов`язків, передбачених чинним законодавством України.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

11 серпня 2025 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 12 год 40 хв 04 вересня 2025 року. Направлено відповідачу копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів; запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позов.

04 вересня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 год 30 хв 09 жовтня 2025 року.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення на адресу місця його реєстрації судової повістки, яка відповідно до довідки Укрпошти 23.09.2025 була не вручена працівниками пошти у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Пунктом 991 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачу вручена 23.09.2025.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 по справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) та Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-109гс19); від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18).

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У судове засідання представник позивача Древаль С.А. надав заяву, у якій просить розглядати справу без участі сторони позивача. Підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Від третьої особи ОСОБА_4 надійшла заявапро розгляд справи без її участі. Підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивач не заперечують проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками є: мати - ОСОБА_5 , батько - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 , актовий запис № 977, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 03.12.2013 року.

ОСОБА_2 народилася , ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками є: мати - ОСОБА_5 , батько - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 , актовий запис № 948, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 18.11.2014 року.

Отже, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мати дітей ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.08.2024, серія НОМЕР_3 , видане виконкомом Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області.

Як зазначено в позовній заяві з лютого 2022 року ОСОБА_5 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживала зі своїм співмешканцем ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька ОСОБА_7 . 30.07.2024 до служби у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради надійшло повідомлення від Комунального некомерційного підприємства «Дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди» Сумської міської ради про те, що 29.07.2024 до інфекційного відділення були госпіталізовані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів чоловіка, який назвався батьком дітей, мати дітей померла.

На виконання пунктів 4, 6 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», служба у справах дітей разом із Лебединським міським центром соціальних служб здійснили обстеження умов проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі акту обстеження умов проживання від 08.08.2024, наказом служби у справах дітей від 08.08.2024 № 42 «Про постановку на облік дітей, які залишилась без батьківського піклування, та тимчасове влаштування» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 тимчасово влаштовані у сім`ю ОСОБА_6 .

На підставі рішення Комісії, наказом служби у справах дітей від 16.08.2024 № 43 «Про тимчасове влаштування дітей, які залишилася без батьківського піклування» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 влаштовані у сім`ю ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_8 залишилась проживати в ОСОБА_6 .

Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради від 08.10.2024 № 286 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Відповідно до листа від 16.09.2024 Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_3 відбуває покарання в Державній установі Олексіївська виправна колонія відповідно до Вироку Котелевського районного суду Полтавської області від 04.11.2022 у справі№ 619/3298/20.

Рішенням виконавчого комітету Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області від 08.11.2024 № 252 «Про встановлення опіки над дітьми, позбавленими батьківського піклування та призначення опікуна» ОСОБА_4 призначена опікуном над дітьми, позбавленими батьківського піклування, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

17.01.2025 листом № 12/12-934/бн Державна установа «Харківський слідчий ізолятор» повідомила, що ОСОБА_3 звільнений 15.01.2025 на підставі ухвали Жовтневого райсуду м. Харкова від 24.12.2024 і вибув за адресою: АДРЕСА_3 .

З метою вирішення питання про можливість повернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на виховання батькові ОСОБА_3 , службою у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради направлений запит до служби у справах дітей за місцем реєстрації ОСОБА_3 щодо проведення обстеження умов його проживання.

На вказаний запит служба у справах дітей Солоницівської селищної ради листом від 31.01.2025 року №01-19/151 повідомила, що за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 не проживає, а будинок не придатний для проживання.

За інформацією служби у справах дітей Попівської сільської ради від 15.05.2025 №01/29-70 , на території якої разом з опікуном ОСОБА_4 проживають малолітні діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , після звільнення 15.01.2025 із Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», ОСОБА_3 не підтримує зв`язок з дітьми, жодного разу їм не телефонував, не приїздив в село Юрівка, де проживають діти з бабусею. Звернень та пропозицій забрати дітей до себе від нього також не надходило. Малолітні діти перебувають на повному утриманні та вихованні у рідної бабусі ОСОБА_4 , яка є їхнім опікуном. Батько не бере участі в житті дітей та не виконує батьківських обов`язків, передбачених чинним законодавством України.

Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради від 18.06.2025 № 212 «Про затвердження та надання до суду висновків органу опіки та піклування» затверджено висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Відповідно до висновку «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » комісією прийняте одноголосне рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Мотиви суду.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 15.05.2019 (справа №490/10338/15-ц) вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав відповідача позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не приймає участі у їх житті, не піклується про їх здоров`я, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової участі.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Згідно з нормами статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом.

Статтею 11 Закону України Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402-III передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Суд бере до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, а саме: право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», пункт 49, рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 47), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Невжиття заходів щодо спілкування з дитиною, турботи про неї, розцінюється як свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, сукупність зібраних у справі доказів свідчить про те, що відповідач не має прагнення спілкуватися з дитиною, сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не проявляє інтересу до його внутрішнього світу, що суперечить положенням ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), з яких випливає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найвищі інтереси є предметом їх основного піклування.

ОСОБА_3 , який є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по їх вихованню, навчанню, матеріальному забезпеченню.

За інформацією служби у справах дітей Попівської сільської ради, на території якої разом з опікуном ОСОБА_4 проживають малолітні діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , після звільнення 15.01.2025 із Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», ОСОБА_3 не підтримує зв`язок з дітьми, жодного разу їм не телефонував, не приїздив в село Юрівка, де проживають діти з бабусею. Звернень та пропозицій забрати дітей до себе від нього також не надходило. Малолітні діти перебувають на повному утриманні та вихованні у рідної бабусі ОСОБА_4 , яка є їхнім опікуном. Батько не бере участі в житті дітей та не виконує батьківських обов`язків, передбачених чинним законодавством України.

За нормою п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради від 18.06.2025 № 212 «Про затвердження та надання до суду висновків органу опіки та піклування» затверджено висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Відповідно до висновку «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » комісією прийняте одноголосне рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Як вбачається з пункту 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам».

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_3 безвідповідально відноситься до виховання дітей, свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно них, залишає без батьківської турботи та піклування, не піклується про їх стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не переймається здобуттям ними освіти, за таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При таких обставинах суд приходить висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на позбавленні батьківських прав, є обґрунтованими, а тому заявлений позов підлягає задоволенню в частині позбавлення батьківських прав.

Щодо вимог про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь опікуна дітей ОСОБА_4 , аліментів на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.07.2025 та до досягнення ними повноліття, суд зазначає наступне.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За змістом ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ із метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив про те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Формування змісту та обсягу заявлених позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» роз`яснено про те, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Із цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

При цьому, за жодних умов становище позивача за наслідками судового розгляду не може бути погіршене порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, дотримуючись правових норм процесуального законодавства України, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для виходу за межі заявлених позовних вимог із метою повного та ефективного захисту прав і законних інтересів позивача заявлений в інтересах дітей, який просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, та до досягнення ними повноліття. Проте, з системного аналізу норм ст. 183 СК України, вбачається, що аліменти на двох дітей стягуються у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач заявив вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на двох дітей, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.07.2025 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ніхто з батьків чи опікунів не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на молодшу дитину ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття та до досягнення повноліття молодшою дитиною ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

На думку суду, таке вирішення спору буде відповідати засадам цивільного судочинства, зокрема верховенству права, і буде таким, що прийнято у межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, а також відповідати принципам, закріпленим у Європейській конвенції з прав людини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Оскільки позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст.259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Виконавчого комітету Лебединської міської ради в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав щодо дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь опікуна дітей ОСОБА_4 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.07.2025 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Після чого продовжити стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на рівні 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , судовий збір на користь держави в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

позивач: Виконавчий комітет Лебединської міської ради (в особі органу опіки та піклування), 42200, Сумська обл., м. Лебедин , вул. Сумська буд. 12, ;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 13 жовтня 2025 року.

Суддя Н. В. Коваленко