П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2025 року м. Миколаїв

справа №487/2782/25

провадження №22-ц/812/1671/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Колосовою О. М.,

за участі представника відповідачки Панової І. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Щербини С. В. у приміщенні суду у м.Миколаєві, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» або Товариство) звернулося до суду з вказаним вище позовом, який обґрунтовувало наступним.

08 жовтня 2020 року І ОСОБА_3 та АТ «Банк Форвард» підписали заяву (оферту) №200300232 на укладання договору про надання та використання платіжної картки, що є кредитним договором.

На виконання умов договору банком відповідачці було видано платіжну картку, відкрито поточний рахунок та встановлено кредитний ліміт, в межах якого вона має право здійснювати операції.

Відповідачка погодилася з умовами договору та зобов`язалася погашати кредит вчасно.

Проте, вона не дотрималася умов договору щодо вчасного повернення кредитних коштів, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість за кредитним договором у сумі 103 594,55 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 64 300,05 грн та заборгованості за відсотками у сумі 39 294,50 грн.

25 липня 2024 року АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого Товариство набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідачки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 не виконує вимоги кредитного договору щодо вчасного повернення кредитних коштів, позивач просив стягнути з неї заборгованість за кредитним договором у сумі 103 594,55 грн, судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн.

Позиція відповідачки у суді першої інстанції

І ОСОБА_3 позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні.

Вона вказувала, що не спростовує факт звернення до Банку та отримання кредитної карти. Вона користувалася кредитними коштами та сплачувала заборгованість.

Проте, вона вважала розрахунок заборгованості помилковим, бо вказані у ньому суми є завеликими. Також наголошувала на тому, що строк договору становив 11 місяців, докази його продовження відсутні.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2025 року позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в рахунок погашення заборгованості за договором №200300232 від 08.10.2020 103 594,55 грн, судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що Товариством підтверджено належними доказами право стягнення кредитної заборгованості та її розмір.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовної заяви.

Обґрунтовуючи свою скаргу, Ієвлєва І. В. зазначала, що позивач не підтвердив свого права вимоги до неї за кредитним договором, а тому є неналежним позивачем. Ні первинний, ні новий кредитор не повідомляли її про заміну кредитора.

Також відповідачка вказувала, що досліджені судом докази не доводять факту укладання нею кредитного договору.

Крім того вона звертала увагу на те, що позивачем належними та допустимими доказами не був доведений розмір кредитної заборгованості.

Щодо стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу відповідачка вказувала, що позивач цих витрат не довів, бо надані ним докази не є належними. Також вона вказувала на те, що ці витрати не є співмірними з наданими адвокатом послугами.

Доводи інших учасників справи

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи

08 жовтня 2020 року І ОСОБА_3 та АТ «Банк Форвард» підписали заяву (оферту) №200300232 на укладання договору про надання та використання платіжної картки, що є кредитним договором. Договір передбачав сплату позичальницею відсотків з розрахунку 48% річних.

У пункті 1.4.4 договору передбачено, що строк дії ліміту буде відповідати строку дії договору про картку (якщо інше не буде обумовлено в Умовах по карткам).

У цей же день відповідачка уклала договір про використання електронного підпису та отримала платіжну картку.

З виписки по рахунку ОСОБА_5 випливає, що вона користувалася кредитними коштами АТ «Банк Форвард», здійснювала часткове погашення кредитної заборгованості.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 24 липня 2024 року за ОСОБА_6 рахувалася заборгованість у сумі 103 594,55 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 64 300,05 грн та заборгованості за відсотками у сумі 39 294,50 грн.

25 липня 2024 року АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого Товариство набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідачки.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

В разі порушення зобов`язання наступають наслідки, визначеніст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Згідно з статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», суд першої інстанції виходив із того, що дослідженими доказами доведено наявність між сторонами кредитних зобов`язань, які були порушені відповідачкою шляхом несплати кредитних платежів та наявності у неї обов`язку сплатити кредитору заборгованість у вказаній судом сумі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази, дійшов правильного висновку, що 08 жовтня 2020 року між АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір. Відповідачка користувалася кредитними коштами, здійснювала часткове погашення кредитної заборгованості. Вказаний факт підтверджено і самою відповідачкою у її відзиві на позовну заяву. Розмір кредитної заборгованості доводиться випискою по банківському рахунку відповідачки.

Доводи відповідачки про те, що договір був укладений на 11 місяців, а тому нарахування відсотків за межами цього строку є неправомірним, спростовується умовами договору, які свідчать, що строк дії ліміту відповідає строку дії договору про картку (якщо інше не буде обумовлено в Умовах по карткам). З виписки по рахунку вбачається, що банк строк дії картки продовжував. Відповідачка доказів того, що строк дії картки закінчився і вона розірвала договір, суду не надала.

Що стосується посилань відповідачки на те, що вона не була повідомлена про заміну кредитора, то вказане не впливає на її обов`язок дотримуватися умов договору про погашення кредитної заборгованості. Відповідачка не надала доказів того, що вона погашала заборгованість первісному кредитору.

Доводи відповідачки про те, що позивач не є належним позивачем, бо не довів право вимоги до неї, колегія суддів відхиляє, бо вказаний факт підтверджений договором про відступлення права вимоги і додатком до нього.

Твердження відповідачки про те, що стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача у сумі 7000 грн, є безпідставним, бо вказаний розмір витрат не підтверджений належними доказами та є неспівмірним із наданими адвокатом послугами, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Наявні у матеріалах справи докази свідчать, що адвокатом були надані позивачу послуги на вказану суму і ця сума є співмірною із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами). Так, адвокатом були виконані такі роботи: консультація клієнта, ознайомлення з матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції клієнта, складення позовної заяви, відповіді на відзив.

За такого колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду зміні або скасуванню не підлягає, бо є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 09 жовтня 2025 року.