УХВАЛА

09 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 752/2991/24

провадження № 61-12268ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Афадєєв Віталій Вікторович, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання незаконною бездіяльності, що полягає в ухиленні від проведення реструктуризації боргу за кредитним договором, та зобов`язання виконати цю дію,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Сенс Банк», в якому просив визнати незаконною бездіяльність відповідача, що полягає в ухиленні від проведення реструктуризації зобов`язань за кредитним договором №800000126 від 30 березня 2007 року та зобов`язати АТ «Сенс Банк» здійснити реструктуризацію грошових зобов`язань за вказаним договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 30 березня 2007 року він уклав з АТ «Альфа-Банк» кредитний договір № 800000126. 22 липня 2021 року він подав до АТ «Сенс Банк», який є правонаступником АТ «Альфа-Банк» заяву про реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором, на яку 30 серпня 2021 року отримав відмову, яка, на його думку, суперечить пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «СенсБанк» про визнання незаконною бездіяльності, що полягає в ухиленні від проведення реструктуризації боргу за кредитним договором, та зобов`язання виконати цю дію відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що наявність у власності ОСОБА_1 , крім іпотечного майна, 1/3 частки в квартирі АДРЕСА_1 , згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», перешкоджає проведенню реструктуризації зобов`язань за кредитним договором № 800000126 від 30 березня 2007 року.

01 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Афадєєв В. В., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасуватирішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду

від 28 серпня 2025 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК Українитакож має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження предметом позову є визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання банку вчинити дії щодо реструктуризації зобов`язань за кредитними договорами.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа може бути віднесена до категорії справ незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Вирішення спору пов`язано з дослідженням доказів та встановленням обставин справи, зокрема щодо перебування у власності позивача іншого, окрім іпотечного, нерухомого майна.

Справа незначної складності є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Афадєєв В. В., зазначає, що справа має виняткове значення для нього, оскільки вирішення цієї справи вплине на вирішення іншої судової справи за позовом АТ «Сенс Банк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Верховний Суд, взявши до уваги предмет позову, встановлені судами обставини, а також оцінивши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником аргументи не свідчать про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у цій справі. Заявником не доведено, що ця справа має виняткове значення для нього. Спір про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає вирішенню у межах справи № 756/5445/23.

Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи та переоцінки доказів, яким було надано належну оцінку судами попередніх інстанцій.

Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у справі незначної складності підлягають касаційному оскарженню, не встановлено Верховним Судом.

Подібний підхід застосований, зокрема, в ухвалі Верховного Суду від 24 квітня 2023 року у справі № 465/8554/21.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Афадєєв В. В., подав касаційну скаргу на судові рішення, що згідно з приписами ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Афадєєв Віталій Вікторович, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання незаконною бездіяльності, що полягає в ухиленні від проведення реструктуризації боргу за кредитним договором, та зобов`язання виконати цю дію.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович