ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1695/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/1029/25 Категорія: 305010100 Левчук О. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Сухомудренка Богдана Володимировича та представника ОСОБА_2 адвоката Холодняка Віктора Миколайовичана на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, завданої злочином, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування поданого позову зазначав, що ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31.10.2024 (справа № 703/404/24, провадження № 1-кп/703/309/24), ОСОБА_2 звільнено, від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 грудня 2012 року під № 0000385, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, закрито у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

В зв`язку з неправомірними діями відповідача йому завдано матеріальних збитків, як потерпілому в наслідок кримінального правопорушення на загальну суму 6900,00 доларів США, яка до теперішнього часу не повернута.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду у вказаному розмірі.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2025 року (після виправлення описки у повному тексті судового рішення) позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 6900,00 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Арешт майна, накладений відповідно до ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.06.2025, на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу № 5956 від 18.11.2005р., посвідчений приватним нотаріусом Таран Г.В.) скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, ОСОБА_2 є обвинуваченим у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 грудня 2012 року під № 0000385, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Але останнього ухвалою суду від 31.10.2024 звільнено, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження закрито. Ухвала постановлена на основі викладених в матеріалах справи доказів. Також суд врахував надані позивачем письмові докази, що підтверджують понесення матеріальних витрат позивачем на вказану суму.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Сухомудренко Б.В. оскаржив його в апеляційному порядку в частині скасування арешту майна, накладеного ухвалою суду про забезпечення позову, просив його змінити, виключивши з його резолютивної частини пункт щодо скасування арешту майна, накладеного відповідно до ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.06.2025, на частку квартири АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу №5956 від 18.11.2005р., посвідчений приватним нотаріусом Таран Г.В.).

Доповнити резолютивну частину рішення пунктом наступного змісту: «заходи забезпечення позову у вигляді арешту майна, накладеного відповідно до ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.06.2025, на частку квартири АДРЕСА_1 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи».

В іншій частині просить залишити рішення без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що вивченням зміст повного тексту судового рішення, який виготовлено 10.07.2025, з`ясовано, що в ньому відсутні обґрунтування щодо доцільності та необхідності скасування арешту майна, що вказує на помилковість включення до резолютивної частини неповного рішення пункту про скасування арешту майна.

Вважає, що з метою належного виконання судового рішення заходи забезпечення позову накладені ухвалою суду від 25.06.2025 року мають продовжувати діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Судове рішення також оскаржене представником ОСОБА_2 адвокатом Холодняком В.М.

В апеляційній скарзі зазначає, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, а тому просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Також просить скасувати арешт накладений ухвалою суду від 25 червня 2025 року про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до недоведеності позивачем розміру завданої шкоди.

Крім того, вказує на безпідставність застосування заходів забезпечення позову, оскільки квартира є власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а не відповідача у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Холодняк В.М. вказує, що в реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні дані про те, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру, на яку ухвалою суду накладено арешт, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31.10.2024 (справа № 703/404/24, провадження № 1-кп/703/309/24), ОСОБА_2 звільнено, від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 грудня 2012 року під № 0000385, за обвинуваченням ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, закрито у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (а.с.6-7).

Як вбачається з обвинувального акту (а.с.37-40), потерпілим у кримінальному провадженні є ОСОБА_1 , та зазначено, що потерпілому спричинено матеріальну шкоду в сумі 6900,00 доларів США.

Частина 1 статті 1177 ЦК України визначає, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені у статті 1166 ЦК України, з якою узгоджуються правила частини першої статті 1177 ЦК України про відшкодування шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення.

Загальному правилу частини першої статті 1177 ЦК України кореспондує встановлений у КПК України механізм відшкодування шкоди, здійснюваний передусім за рахунок особи, яка вчинила кримінальне правопорушення: добровільно (частина перша статті 127 КПК України); примусово за рішенням суду (частина друга статті 127 КПК України).

Системний аналіз назви та змісту статті 1177 ЦК України дає підстави для висновку, що передумовою для застосування такого правила є встановлення (у визначеному процесуальним законом порядку) факту вчинення певного кримінального правопорушення. Тобто у правомірно розпочатому кримінальному провадженні має бути передусім встановлено самий факт вчинення відповідного кримінального правопорушення стосовно визначеної потерпілої особи, яка надалі звернулася з вимогою про компенсацію завданих їй збитків.

Зважаючи на презумпцію невинуватості (стаття 62 Конституції України, стаття 17 КПК України), факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні мають бути встановлені у порядку кримінального судочинства судом або, за певних умов, слідчим, дізнавачем правоохоронного органу або прокурором.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31.10.2024 (справа № 703/404/24, провадження № 1-кп/703/309/24), ОСОБА_2 звільнено, від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Статтею 284 КПК передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження. Всі підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі. Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочин. На противагу цьому, нереабілітуючими є ті, що позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Відповідно, всі інші підстави є нереабілітуючими і передбачають констатацію факту вчинення особою кримінального правопорушення.

Зокрема, до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належить звільнення особи від кримінальної відповідальності. Підстави звільнення від кримінальної відповідальності закріплені в розділі ІХ Кримінального кодексу. Такими підставами є, зокрема, закінчення строків давності.

Матеріали справи доводять наявність вини відповідача у заподіянні шкоди, протиправність його діяння та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені позивачем вимоги у цьому контексті є обґрунтованими.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Отже під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням порушеного права, тобто, з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

У п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На підтвердження завданих збитків позивачем було надано копію ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 жовтня 2024 року по справі №703/404/24, якою встановлено факт вчинення ОСОБА_2 злочину передбаченого ч.4 ст.190 КК України шахрайство, заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, що завдало значної шкоди потерпілим.

Аналіз викладеного свідчить про те, що позивачем доведено в повному обсязі заподіяння йому матеріальної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

В частині розміру заподіяної шкоди, який на думку відповідача є недоведеним, колегія суддів враховує, що її розмір було встановлено в ході розгляду кримінальної справи. При цьому, відповідач погодився на закриття кримінального провадження за нереабілітуючих обставин. На спростування розміру шкоди жодних доказів ним не надано.

Щодо заходів забезпечення позову накладених судом першої інстанції ухвалою від 25 червня 2025 року

Апеляційні скарги сторін містять доводи в частині скасування заходів забезпечення позову у судовому рішенні.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила наступні обставини.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову в цивільній справі № 703/1029/25 за позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяною особою, що вчинила кримінальне правопорушення, шляхом накладення арешту на нерухоме майно із забороною ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Березняки Смілянського району Черкаської області (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 ) чи будь-яким іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії з цим майном, відчужувати спірне нерухоме майно, а саме:

-1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу № 5956 від 18.11.2005р., посвідчений приватним нотаріусом Таран Г.В.).

У абзаці 4 резолютивної частини рішення суду від 08 липня 2025 року арешт майна, накладений відповідно до ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року, на частку квартири АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу №5956 від 18.11.2005р., посвідчений приватним нотаріусом Таран Г.В.) скасовано.

У відповідності до частин 1, 7, 8 статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала (частина 4 статті 158 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 судовим рішенням задоволені, та колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, тому, у відповідності до статті 158 ЦПК України, за загальним правилом їх дія має продовжуватися протягом 90 днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Щодо тверджень відповідача про наявність доказів належності на праві власності квартири АДРЕСА_1 батьку відповідача ОСОБА_2 та його колишній дружині ОСОБА_4 , що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, то колегія суддів враховує наступне.

З відомостей з Державного реєстру речових право на спірну квартиру станом на 28.06.2025, вбачається, що власником частини квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 . Документами, які подані для державної реєстрації є рішення суду, серія та номер: 2315/5894/2012 №2/2315/2074/2012, виданий 12.12.2012, видавник6 Смілянський міськрайонний суд.

З Єдиного державного реєстру судових рішень за номером справи №2315/5894/2012, що є у відкритому доступі міститься судове рішення, яким здійснено поділ вказаної квартири у рівних частинах між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

У судовому рішенні встановлено факт придбання спірної квартири у період спільного проживання подружжя.

Державна реєстрація права власності за дану квартиру за ОСОБА_3 (батьком відповідача) здійснена на підставі рішення суду б/н, 25.08.2009, Смілянський міськрайонний суд.

Отже, з хронології здійсненої реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна слід дійти висновку, що остання реєстрація права власності була здійснена за ОСОБА_4 , як власника частини спірної квартири, інша частина (1/2) належить ОСОБА_2 .

З огляду на предмет спору у даній справі, колегія суддів вважає, що скасування забезпечення позову при ухваленні судового рішення, може утруднити його виконання.

Тому колегія суддів вважає, що клопотання відповідача про їх скасування заявлене у суді першої інстанції під час розгляду справи по суті спору, суд повинен був залишити без задоволення.

Згідно з пунктом 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведе, рішення суду у частині скасування заходів забезпечення позову підлягає скасуванню, в решті ухвалене рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Керуючись ст. ст. 35, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Холодняка Віктора Миколайовичана залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сухомудренка Богдана Володимировича задовольнити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2025 року скасувати в частині скасування арешту майна, накладеного відповідно до ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.06.2025, на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу № 5956 від 18.11.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Таран Г.В.).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2025 року.

Судді: