Справа № 645/4817/25
Провадження № 2/645/2552/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 жовтня 2025 року м. Харков

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Алтухової О.Ю.,

секретар судових засідань Півінська С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (далі-АТ «КРЕДОБАНК»), від імені та в інтересах якого діє представник Павленко С.В., звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № СL-155145 від 11.12.2018 у розмірі 149 375,17 грн, судовий збір у розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правову допомогу в сумі 14 937,52 грн просять покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 11.12.2018 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Кредобанк» кредитний договір № СL-155145 за умовами якого банк зобов`язувався надати кредит, а відповідач зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Так, на виконання договору відповідачу надано кредит в сумі 85000,00 грн строком до 08.12.2023 року, з встановленням процентної ставки за користування кредиту. Відповідно до умов Кредитного договору відповідач прийняв на себе обов`язок повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені Договором та Додатковими договорами. Відповідно до умов Кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків позичальником, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. В свою чергу, позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та iншi нарахування. Проте, відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 20.05.2025 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі149 375,17 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 62900,04 грн, заборгованість за відсотками - 86475,13 грн. Відповідач добровільно взятих на себе зобов`язань не виконує, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Ухвалою від 21.07.2025 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання представник позивача - Павленко С.В. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У матеріалах справи містяться заяви представника позивача від 08.09.2025, 01.10.2025 про розгляд справи без представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову (відзиву), клопотань не надав.

У встановлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, доходить наступного висновку.

11.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Кредобанк» з анкетою-заявою фізичної особи на отримання готівкового кредиту № СL-155145 (а.с. 11).

11.12.2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк» був укладений кредитний договір № СL-155145, про що свідчить підпис відповідача (а.с. 5-7).

Також, 11.12.2018 року ОСОБА_1 був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, який містить у собі тип кредиту, суму кредиту, строк кредитування, відсоткову ставку, порядок повернення кредиту, його сукупну вартість, про що також свідчить підпис останнього (а.с. 9-10).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2. ст. 638 ЦК України,договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За умовами п. 1 Договору банк зобов`язується передати у власність позичальникові грошові кошти (надалі кредит) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в кредитному договорі.

Розділом 2 Договору встановлені індивідуальні умови кредитування. Так, пунктами 2.1, 2.2., 2.3. Договору визначено, що сума та валюта кредиту 85000,00 грн; дата видачі кредиту: 11.12.2018 року; строк (термін) кредитування 60 місяців до 08.12.2023 року.

У п. 2.4. Договору вказано, що позичальник доручає банкові здійснити переказ кредитних коштів, а саме на поточні потреби в сумі 85000,00 грн, на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 .

Для обліку виданих кредитних коштів банк відкрив позичковий рахунок № НОМЕР_2 (п. 2.5. Договору).

Пунктами 2.8, 2.9 Договору визначено дати та строки погашення щомісячного платежу, які зазначені в Графіку платежів за кредитним договором та розрахунку сукупної вартості кредиту, який є Додатком №1 до кредитного договору та є його невід`ємною частиною.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1 Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору.

Пунктами 4.1, 4.4-4.6 Договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35% річних; загальні витрати позичальника по кредиту за кредитним договором становлять 141887,46 грн; реальна річна процентна ставка 59,6%; загальна вартість кредиту для позичальника за кредитним договором становить 226887,46 грн.

Згідно з 6.1 Договору відповідач зобов`язаний повернути позивачу кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені Кредитним Договором та/або додатками до нього.

За змістом пункту п. 6.3 Договору повернення суми кредиту, сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу (розмір якого визначається п. 6.2 кредитного договору).

Взяті на себе зобов`язання АТ «КРЕДОБАНК» виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується наявними у матеріалах справи меморіальним ордером №69990715 від 11.12.2018 на суму 85 000,00 грн за кредитним договором №СL-155145 (а.с. 8) та виписками по особовим рахункам на ім`я відповідача ОСОБА_1 за період з 11.12.2018 по 20.05.2025 (а.с. 9-37).

Одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідачем, дія договору підтверджується фактом користування картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Вказані норми є підставою для висновку про те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.

Верховний Суд у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 р. зазначив: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Тобто, внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу, відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду, що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо).

Отже, виписки по особовим рахункам відповідача ОСОБА_1 (Рах. № НОМЕР_3 ) є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій та свідчить про користування кредитом та утворення заборгованості за кредитним договором.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 12.12.2024 у справі № 298/825/15-ц, від 15.01.2025 № 753/16762/15-ц.

Суд доходить висновку, що позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі надавши відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Однак відповідач, порушуючи умови договору, свої зобов`язання належним чином в частині погашення заборгованості за кредитом не виконує.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором № СL-155145 від 11.12.2018 становить 149 375,17 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 62900,04 грн, заборгованість за відсотками - 86475,13 грн (а.с. 6-7).

Заперечень щодо правильності розрахунку відповідачем не заявлено.

Пунктом 6.9 кредитного договору визначено, що у випадку прострочення сплати процентів та/або повернення кредиту щонайменше на один календарний місяць, банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Встановлено, що на адресу відповідача банком було направлено досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості, яка становить 149 375,17 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 62900,04 грн, заборгованість за відсотками - 86475,13 грн. За змістом вимоги, АТ «Кредодбанк» вимагає від ОСОБА_1 достроково повернути вказані кошти протягом 30 днів з моменту отримання даної вимоги (а.с. 48-49).

Згідно статтям 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання є неприпустимою.

За частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на те, що відповідач відзиву на позовну заяву та заперечень, що він не розуміє зміст умов кредитного договору, не надав, доказів, які б спростували наявність заборгованості перед позивачем, або доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України, суду не надано, у зв`язку з чим, суд, при заочному розгляді справи вважає позовні вимоги доведеними.

За таких обставин, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд доходить висновку, що позов, в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № СL-155145 від 11.12.2018 у розмірі 149 375,17 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 62900,04 грн, заборгованість за відсотками - 86475,13 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 % від ціни позову, яка складає 14 937,52 грн.

При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом суд виходить з такого.

Згідно ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду надано договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, укладений між АТ «Кредобанк» та АО «Бізнес і право»; свідоцтво про право на зайняття адвокатської діяльністю серії ЧН №000531, довіреність № 12783 від 24 листопада 2022 року та посвідчення адвоката Павленка С.В.

Разом з цим, суд зауважує, що копія зазначеного вище договору не виконана належним чином, оскільки не містить усіх сторінок договору. Так, перша сторінка містить визначення термінів, а наступна сторінка починається з частини тексту, яка логічно та послідовно не узгоджується з попередньою сторінкою. За таких обставин зазначений документ не є належним доказом понесених витрат на правову допомогу.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів того, що Павленко С.В., який діяв в інтересах АТ «Кредобанк» та звернуся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, перебуває в трудових відносинах з АО «Бізнес і право», з яким 11 лютого 2019 року АТ «Кредобанк» був укладений договір про надання правової допомоги та на який сторона позивача посилається, як на підставу для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу.

Також, суду не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також належних та допустимих доказів, які свідчать про оплату зазначених витрат, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд зазначає, що неподання розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для відмови в стягненні витрат на правову допомогу.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14 937,52 грн.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору у розмірі 3028,00грн.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 279, 280-283 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «КРЕДО БАНК» заборгованість за кредитним договором № СL-155145 від 11.12.2018 року в розмірі 149 375,17 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 62900,04 грн, заборгованість за відсотками - 86475,13 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн.

У задоволенні вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Відповідач протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Харківського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач Акціонерне товариство «КРЕДОБАНК», , адреса: 79026, м.Львів, вул. Сахарова, буд. 78.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 09.10.2025 року.

Суддя О.Ю. Алтухова