Справа № 471/702/25
Провадження №2/471/325/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"10" жовтня 2025 р.с-ще Братське

Братський районний суд Миколаївської області

у складі:

головуючого судді Гукової І.Б.,

за участю секретаря Прокопчук Н.Г.,

прокурора Варданяна Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-ще Братське цивільну справу №471/702/25 за позовною заявою Вознесенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В:

Керівник Вознесенської окружної прокуратури звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку, належну відповідачу із кадастровим номером :06:000:0031 площею 2,26 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Новомар`ївської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0032 площею 6,79 га з цільовим призначенням для введення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Новомар`ївської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0067 з площею 0,075 га з цільовим призначенням для введення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Новомар`ївської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , який є громадянином російської федерації, на підставі свідоцтв про право на спадщину, виданих 14.06.2006 року набув право власності на земельні ділянки, право власності на які зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За приписами ч. 4 ст. 81, ч.ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Однак, відповідач будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення в порушення ч. 4 ст. 81. ст. 145 ЗК України, не відчужив їх, а тому позивач вважає наявними підстави для їх конфіскації у власність держави.

Під час судового засідання прокурор підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просив про їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача до суду.

Суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.

Вислухавши пояснення прокурора, дослідив письмові докази, судом встановлено таке.

14.06.2006 громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина російської федерації, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 26.01.2004 Посольством росії, Молдова, країна громадянства: російська федерація, адреса проживання: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВСХ № 125405, набув право власності на земельну ділянку площею 9,125 га., яка розташована на території Новомар`ївської сільської територіальної громади Вознесенського району Миколаївської області (колишня Ганнівська сільська рада Братського району Миколаївської області) та належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК 032513 від 19.10.2002.

Відповідно до інформації управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області від 24.01.2024 №4801.3.1-532/48.1-24 ОСОБА_1 громадянство України не набував, паспортом для виїзду за кордон та посвідкою на тимчасове/постійне проживання в Україні не документувався.

Згідно інформації управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області від 23.05.2025 №4801.5-4009/48.2-25 ОСОБА_1 з приводу набуття громадянства України, документування паспортом для виїзду за кордон та посвідкою на тимчасове/постійне проживання в Україні не звертався. Таким чином, ОСОБА_1 , який є громадянином російської федерації набув право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 , є громадянином російської федерації.

Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного та Земельного кодексів України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.

Згідно ч.1 ст.39 Закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Таким чином, оскільки земельні ділянки належить до нерухомого майна в силу ч.1 ст.181 Цивільного кодексу України, знаходиться на території України, то на спірні правовідносини поширюється дія права України.

Відповідно до ст.ст.373, 374 Цивільного кодексу України, ст.80 Земельного кодексу України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Суб`єктами права приватної власності на землю, згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України, визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч.2 ст.81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Згідно із ч. 3 ст.81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті, в тому числі, у разі прийняття спадщини.

Відповідно до ч.5 ст.22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.

Одночасно за змістом ч.4 ст.81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікованою Законом від 17.07.1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного та надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до ч. 2 цієї статті у разі: 1) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; 2) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.

Статтею 22 ЗК України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватися у власність іноземцям, особам без громадянства.

Згідно ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до п. 1 та пп. 33, 42 п. 3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015р. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. До її повноважень, в тому числі, входить організація та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності; подання позову про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом; інші.

У разі невиконання вимог ч.4 ст.81 ЗК України настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.

Згідно із ст. 356 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення ( конфіскація) у випадках, встановлених законом.

Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Згідно ст. 148 ЗК України земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та на умовах, встановлених законом.

У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013р. у справі № 6-92 цс 13 зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі Спорронг і Льоннрот проти Швеції, від 11 березня 2003 року Новоселецький проти України, від 1 червня 2006 року Федоренко проти України). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , будучи громадянином російської федерації, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужив їх.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про конфіскацію земельної ділянки на користь держави.

Щодо вжитих судом заходів забезпечення позову відповідно до ухвали Братського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2025 року (справа № 471/702/25, номер провадження 2-з/471/4/25), то такі заходи, з огляду на задоволення позову, після набрання рішенням законної сили продовжують свою дію як заходи виконання судового рішення у межах строків, визначених ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України або можуть бути скасовані раніше за клопотанням учасника справи.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури слід стягнути судовий збір, що був сплачений Миколаївською обласною прокуратурою за подання позову та заяви про забезпечення позову, в сумі 10 589 грн. 68 коп.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265,280, 282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Вознесенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельних ділянок задовольнити.

Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області () земельну ділянку громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) із кадастровим номером :06:000:0031 площею 2,26 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новомар`ївської сільської територіальної громади Вознесенського району Миколаївської області, право власності на яку належить відповідно до державного акту серії ЯГ №605168 від 02.04.2007.

Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області () земельну ділянку громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) із кадастровим номером :06:000:0032 площею 6,79 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новомар`ївської сільської територіальної громади Вознесенського району Миколаївської області, право власності на яку належить відповідно до державного акту ЯГ №605169 від 02.04.2007.

Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області () земельну ділянку громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) площею 0,075 га з кадастровим номером :06:000:0067, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новомар`ївської сільської територіальної громади Вознесенського району Миколаївської області, право власності на яку належить відповідно до державного акту серії ЯГ №605170 від 02.04.2007.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Миколаївської обласної прокуратури Миколаївської області, судовий збір у розмірі 10589 (десять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 68 копійок.

Заходи забезпечення позовну, встановлені ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2025 року (справа № 471/702/25, номер провадження 2-з/471/4/25) після набрання рішенням законної сили продовжують свою дію протягом дев`яноста днів.

Позивач - Керівник Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області, місце знаходження: провул. Костенка,2, м. Вознесенськ, Миколаївська область, .

Відповідач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку відповідно до положень ст. 354 ЦПК України.

Суддя Гукова І. Б.