У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді-Букіної О.М.

при секретарі -Черчукан В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача адвоката Чучковської Анни Вячеславівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів на утримання дітей, визначення місця проживання дітей та способу участі батька у вихованні дітей, та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей разом з батьком, -

В С Т А Н О В И В:

У правадженні Солом`янського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів на утримання дітей, визначення місця проживання дітей та способу участі батька у вихованні дітей.

Непогоджуючись з первинним позовом, відповідач подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа- Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей разом з батьком.

Ухвалою суду від 06.10.2025 зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду разом з первісним позовом ОСОБА_3 , а підготовче судове засідання призначено слуханням на 22.10.2025 на 16.00 год.

08.10.2025 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла заява представника позивача про забезпечення позову у даній справі шляхом заборони виїзду за межі України без супроводу матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у період розгляду даної справи та набрання рішення законної сили.

Своє клопотання обгрунтовує тим, що незважаючи на наявність спору у суді щодо визначення місця проживання дітей сторін, відповідач 06.10.2025 близько о 18.19 год., діючи не в інтересах дитини, викрав малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, після викрадення ОСОБА_2 надіслав позивачу повідомлення про те, що він взяв дітей на відпочинок та оздоровлення.

За даними обставинами, 07.10.2025 Голосіївським управлінням поліції ГУНП у м.Києві внесено відомості до ЄРДР за № 0002851 за ч.2 ст146 та ч.1 ст.382 КК України.

Вказує, що станом на день подання даної заяви до суду місцезнаходження малолітньої ОСОБА_6 досі не встановлено.

За даними слідства у вересні 2025 року на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виготовлено паспорти громадян України для виїзду за кордон. Однак, з липня 2025 року діти особисто не зустрічались з батьком, мати та інші особи від її імені не звертались до міграційних органів з питанням видачі паспортів на дітей.

Також за даними слідства у вечірній час 07.10.2025 року (після оголошення ОСОБА_7 у розшук) ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 перетнули кордон України з Республікою Молдова та на даний час перебувають у Молдові.

ОСОБА_1 не давала згоди на виїзд дитини за кордон.

Враховуючи факт викрадення молодшої доньки сторін, місцезнаходження якої досі не встановлено, зміст повідомлення ОСОБА_2 надісланого ОСОБА_1 після викрадення доньки, а також факт виготовлення паспортів для виїзду за кордон на обох батьків, представник позивача вважає, що існують обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_2 має намір викрасти і старшого сина сторін по справі - ОСОБА_4 до вирішення справи по суті.

Звертає увагу, що фактично діти проживають разом з матір`ю, дана обставина встановлена не лише рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20.11.2024 року у справі №760/19165/24 (про розірвання шлюбу), а й у численних доказах, доданих учасниками до матеріалів даної справи №760/19161/25.

При цьому в статті 162 СК України встановлена презумпція правомірності поведінки того з батьків, з ким проживала дитина.

Представник позивача вважає, що з метою дотримання якнайкращих інтересів малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недопущення його викрадення та незаконного переміщення через державний кордон існує обгрунтована необхідність у забезпеченні позову ОСОБА_1 у справі №760/19161/25 шляхом встановлення заборони виїзду за межі України без супроводу матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у період до розгляду справи та набрання законної сили рішенням суду по суті справі №760/19161/25.

Враховуючи вищевикладене, просить заяву задовольнити.

08.10.2025 на підставі протоколу автоматизованого розподілу справ дану заяву було передано до раніше визначеного складу суду в провадження судді Букіної О.М.

Сторони в судове засідання не з`явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову приходить до наступного. висновку

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Встановлено, що предметом як первісного, так і зустрічного позову є, зокрема, вимоги про визначення місця проживання дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 разом з матір`ю та відповідно з батьком.

Як свідчать матеріали поданного клопотання, що незважаючи на наявність спору у суді щодо визначення місця проживання дітей сторін, відповідач 06.10.2025 близько о 18.19 год., викрав малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,яка була на прогулянці разом з бабусею.

При цьому, ОСОБА_9 в цей час був разом з позивачем у магазині.

За даними обставинами, 07.10.2025 Голосіївським управлінням поліції ГУНП у м.Києві внесено відомості до ЄРДР за № 0002851 за ч.2 ст.146 та ч.1 ст.382 КК України.

За даними слідства у вересні 2025 року на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виготовлено паспорти громадян України для виїзду за кордон. Однак, з липня 2025 року діти особисто не зустрічались з батьком, мати та інші особи від її імені не звертались до міграційних органів з питанням видачі паспортів на дітей.

Також за даними слідства у вечірній час 07.10.2025 року (після оголошення ОСОБА_7 у розшук) ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 перетнули кордон України з Республікою Молдова та на даний час перебувають у Молдові.

Як вбачається з матеріалів поданого клопотання, ОСОБА_1 не давала згоди на виїзд дитини за кордон, так як між сторонами існує спір щодо визначення способу участі батька у вихованні дітей та визначення місця проживання дітей.

При цьому, з поданного клопотання вбачається, що після викрадення малолітньої ОСОБА_2 відповідач надіслав позивачу повідомлення про те, що він взяв дітей на відпочинок та оздоровлення.

Таким чином, враховуючи наявні матеріали справи, суд погоджується з доводами позивача про те, що є обгрунтовані підстави вважати, що відповідач має намір також вивести старшого сина ОСОБА_8 за межі України, що у подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до вимог чинного законодавства у період воєнного стану допускається виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, бабусі, дідуся, брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування.

При цьому, чинне законодавства не мітить заборони виїзду дитини за кордон без супроводу матері.

З огляду на викладене вище, аналізуючи наявні матеріали справи та вимоги чинного законодавства, суд вважає, що у даній справі наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

А тому приймаючи до уваги предмет спору та фактичні обставини,суд вбачає підстави для забезпечення позову саме шляхом встановлення заборони виїзду за межі України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у період розгляду справи та набрання законної сили рішенням суду по суті справі №760/19161/25.

В іншій частині поданого клопотання, суд вважає за необхідне відмовити, як необґрунтоване.

Таким чином, подане клопотання підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача адвоката Чучковської А.В. про забезпечення позову, задовольнити частково.

Заборонити виїзд за межі України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на час розгляду справи та набрання законної сили рішенням суду по суті справі №760/19161/25.

В іншій частині поданого клопотання, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Букіна