Номер провадження: 22-ц/813/3705/25
Справа № 501/3394/24
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: представника ОСОБА_1 адвоката Марінкевич М.М. та представника Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» - Саєвської Т.П.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», в інтересах якого діє Марченко Дмитро Вікторович, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02 грудня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

06 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (- далі ДП «МТП «Чорноморськ») про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ ДП «МТП «Чорноморськ» №100К від 06.05.2024 «Про призупинення дії трудового договору з провідним інженером з нормування трудових процесів 1 вантажного району ДП «МТП «Чорноморськ» ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді провідного інженера з нормування трудових процесів 1 вантажного району ДП «МТП «Чорноморськ» з 06.05.2024;

- стягнути з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.05.2024 до дати прийняття рішення по суті в даній справі;

- допустити рішення в даній справі до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного інженера з нормування трудових процесів 1 вантажного району ДП «МТП «Чорноморськ» та стягнення на користь ОСОБА_1 з ДП «МТП «Чорноморськ» середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 з липня 1990 року безперервно працювала на різних посадах в ДП «МТП «Чорноморськ», а з 23.04.2020, займала посаду провідного інженера з нормування праці 1-го вантажного району ДП «МТП «Чорноморськ».

Наказом №52/О-30 від 28.02.2023, складеним 17.02.2023 про припинення трудового договору, її було звільнено з займаної посади у зв`язку із скороченням чисельності працівників відповідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09.04.2024 в справі №501/1104/23, позовна заява ОСОБА_1 була задоволена повністю, вищевказані накази визнані протиправними та скасовані, позивача поновлено на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Наказом ДП «МТП «Чорноморськ» від 06.05.2024 №99-К, ОСОБА_1 було поновлено на посаді провідного інженера з нормування трудових процесів 1 вантажного району ДП «МТП «Чорноморськ» і тією ж датою, 06.05.2024, наказом ДП «МТП «Чорноморськ» №100-К з нею було призупинено дію трудового договору.

Позивачка вважає, що призупинення дії трудового договору відбулося без законних підстав, з грубим порушенням норм Кодексу законів про працю України, зокрема в умовах дії воєнного стану.

Представник ДП «МТП «Чорноморськ» надав суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що заперечує щодо позовних вимог з наступних підстав. ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ДП «МТП «Чорноморськ» та обіймає посаду провідного інженера з нормування трудових процесів 1 вантажного району.

Наказом директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 06.05.2024 за №100-К у зв`язку з закінченням строку дії «Ініціативи з безпечного транспортування агропродукції через Чорне море», що призвело до неможливості забезпечення роботою працівників підприємства та підвищення ступеня небезпеки знаходження на всій території ДП «МТП «Чорноморськ» внаслідок обстрілів портової інфраструктури, керуючись ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» з ОСОБА_1 з 06.05.2024 призупинено дію трудового договору на термін до припинення та скасування воєнного стану.

Представник відповідача вказав, що таке рішення є вимушеним заходом, оскільки через військову агресію рф, блокування Чорноморського морського порту, ДП «МТП «Чорноморськ», як портовий оператор, позбавлений будь-якої можливості здійснювати свою господарську діяльність, і як наслідок не може забезпечити позивача роботою.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 02 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ДП «МТП «Чорноморськ» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Суд визнав незаконним та скасував наказ ДП «МТП «Чорноморськ» №100-К від 06.05.2024 «Про призупинення дії трудового договору з провідним інженером з нормування трудових процесів 1 вантажного району ДП «МТП «Чорноморськ» ОСОБА_1 .

Поновив ОСОБА_1 на посаді провідного інженера з нормування трудових процесів 1 вантажного району ДП «МТП «Чорноморськ» з 06.05.2024.

Стягнув з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.05.2024 до 02.12.2024 у розмірі 63 118 гривень.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допустив негайне виконання судового рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць та в частині поновлення на роботі.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, представник ДП «МТП «Чорноморськ» звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що надані докази не підтверджують фактичне та реальне припинення господарської діяльності та виробничої діяльності відповідача внаслідок якого настала абсолютна неможливість роботодавця надавати роботу, а працівнику виконувати її, бо зазначені інформація надана у доказах не свідчить про повне зупинення діяльності.

Зазначено, що причинами та підставами призупинення дії трудового договору з позивачем є закінченням строку дії «Ініціативи з безпечного транспортування агропродукції через Чорне море, що призвело до неможливості забезпечення роботою працівників Підприємства та підвищення ступеня небезпеки знаходження на всій території ДП «МТП «Чорноморськ» внаслідок обстрілів портової інфраструктури, керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Доводи щодо цієї підстави призупинення, не підлягають доказуванню, оскільки така інформація є відкритою та розміщена на численних інформаційних ресурсах та каналах новин.

Призупинення трудового договору з позивачем відбулось внаслідок неможливості функціонування ДП «МТП «Чорноморськ» в Чорноморському морському порту, як портового оператора, основним завданням якого згідно Статуту є надання послуг з обслуговування суден, вантажів та пасажирів, організація та виконання вантажних операцій, перевалка вантажів, надання транспортно-експедиторських послуг та інших послуг, пов`язаних з організацією та забезпеченням перевезень експортних, імпортних, транзитних, каботажних та інших вантажів, тощо.

Також зазначено, що територія ДП «МТП «Чорноморськ» піддається постійним та регулярним ракетним обстрілам, що також є відкритою інформацією та розміщена на численних інформаційних ресурсах, що не підлягає доказуванню.

Рішення про призупинення дії трудового договору з позивачем є вимушеним заходом, оскільки через військову агресію рф, блокування Чорноморського морського порту, ДП «МТП «Чорноморськ», як портовий оператор, позбавлений будь-якої можливості здійснювати свою господарську діяльність, а і як наслідок не може забезпечити позивача роботою, через неможливість обробки суден та вантажів, які прибувають/вибувають морським шляхом, а також не змозі забезпечити позивачу безпечні умови роботи, через можливі ракетні обстріли території підприємства.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 адвоката Марінкевич М.М., яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та представника ДП «МТП «Чорноморськ» - Саєвську Т.П., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 43 Конституції України установлено, що кожен має кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27-29, 40, 47, 51, 52, 55-59, 60, 61-63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно пункту 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами 2-3 статті 1 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно пункту 2 Прикінцевих положень КЗпП, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції на час видання оскаржуваного наказу) передбачено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади.

Призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з липня 1990 року безперервно працює на різних посадах в ДП «МТП «Чорноморськ», має посвідчення ветерану порту. З 23.04.2020 займає посаду провідного інженера з нормування праці 1-го вантажного району ДП «МТП «Чорноморськ».

Наказом №52/О-30 від 28.02.2023, складеним 17.02.2023 про припинення трудового договору, ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади у зв`язку із скороченням чисельності працівників відповідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09.04.2024 в справі №501/1104/23 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 , вищевказані накази визнані протиправними та скасовані, позивача поновлено на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Наказом ДП «МТП «Чорноморськ» від 06.05.2024 №99-К, ОСОБА_1 було поновлено на посаді провідного інженера з нормування трудових процесів 1 вантажного району ДП «МТП «Чорноморськ».

Наказом ДП «МТП «Чорноморськ» від 06.05.2024 №100-К з ОСОБА_1 було призупинено дію трудового договору у зв`язку із закінченням строку дії «Ініціативи з безпечного транспортування агропродукції через Чорне море» зменшення обсягів замовлень, що призвело до неможливості забезпечення роботою працівників та підвищення ступеня небезпеки знаходження на всій території ДП «МТП «Чорноморськ» внаслідок обстрілів портової інфраструктури на підставі ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану.

В позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що призупинення дії трудового договору відбулося без законних підстав, з грубим порушенням норм Кодексу законів про працю України, зокрема в умовах дії воєнного стану.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів про те, що у відповідача настало фактичне та реальне припинення господарської діяльності та виробничої діяльності внаслідок якого настала абсолютна неможливість роботодавця надавати роботу працівнику, а працівнику виконувати її, бо інформація надана у доказах не свідчить про повне зупинення діяльності.

Відповідачем не надано даних відносно обставин, що вказані як підстава для призупинення дії трудового договору з позивачем, а саме щодо «Ініціативи з безпечного транспортування агропродукції через Чорне море». Матеріали справи не містять документу, що підтверджує строки в які така ініціатива здійснювалась, коли саме була припинена та чим це обґрунтовується, більш того, після призупинення дії трудового договору з позивачем, порт продовжував працювати.

В матеріалах справи також міститься інформація з офіційних джерел відповідача (офіційного сайту та офіційної сторінки в Facebook) також інформація з платформ «Укрінформ» та ЧІС «Чорноморської інформаційної служби» що свідчить про роботу підприємства впродовж 2024 року та вказує на відсутність обставин абсолютної неможливості роботодавця надавати роботу працівнику, а працівнику виконувати її (а.с. 22-25). Зазначене підтверджує, що ДП «МТП «Чорноморськ» працювало на момент винесення відповідного спірного наказу.

Згідно роз`яснень Міністерства економіки України в листі за №4712-06/22838-09 від 09.05.2022, під абсолютною неможливістю надання роботодавцем та виконання працівником роботи в контексті призупинення дії трудового договору, слід розуміти випадки: неможливості забезпечувати працівникові умови праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи зазначеним працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва або майно роботодавця знищено в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливе у зв`язку з відсутністю на це його згоди, зокрема, з причин переміщення його з території, де ведуться активні бойові дії.

Наявність жодної з зазначених обставин в момент винесення оскаржуваного наказу не було доведено відповідачем у суді, а матеріали справи не містять доказів, що спростовують доводи позовної заяви.

Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою, для сторін мають наступити відповідні наслідки за обставинами, що передбачає така норма права.

Колегія суддів апеляційного суду в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд встановив характер спірних правовідносин, належним чином встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих учасниками справи доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що підставами призупинення дії трудового договору з позивачем є закінченням строку дії «Ініціативи з безпечного транспортування агропродукції через Чорне море, що призвело до неможливості забезпечення роботою працівників підприємства та підвищення ступеня небезпеки знаходження на всій території ДП «МТП «Чорноморськ» внаслідок обстрілів портової інфраструктури, керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що призупинення трудового договору з позивачем відбулось внаслідок неможливості функціонування ДП «МТП «Чорноморськ» в Чорноморському морському порту, територія ДП «МТП «Чорноморськ» піддається постійним та регулярним ракетним обстрілам, через військову агресію рф, блокування Чорноморського морського порту, ДП «МТП «Чорноморськ», як портовий оператор, позбавлений будь-якої можливості здійснювати свою господарську діяльність.

Однак, колегія суддів не погоджується із такими твердженнями відповідача, та зазначає наступне.

Стаття 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою врегульовано призупинення дії трудового договору, надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо (постанова Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №755/10764/22, постанова Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №149/1089/22).

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Як на підставу для призупинення дії трудового договору з позивачем, відповідач в оспорюваному наказі посилався на закінчення строку дії «Ініціативи з безпечного транспортування агропродукції через Чорне море», що призвело до неможливості забезпечення роботою за трудовими договорами працівників, та підвищення ступеня небезпеки на всій території підприємства внаслідок обстрілів портової інфраструктури.

Однак обставин неможливості забезпечити безпосередньо позивачку роботою відповідач не довів.

Відповідно до матеріалів справи, як на час видачі оспорюваного наказу про призупинення дії трудового договору, так і на час розгляду справи, ДП «МТП «Чорноморськ» здійснює свою діяльність. Отже, трудові відносини відповідач призупинив вибірково з окремими працівниками, а не з усіма працівниками, що не заперечується і апеляційній скарзі.

Принцип такої вибірковості ДП «МТП «Чорноморськ» не обґрунтувало. В апеляційній скарзі лише зазначено про те, що саме позивачку неможливо забезпечити роботою, яку вона виконувала, та забезпечити їй безпечні умови праці.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що роботодавець ДП «МТП «Чорноморськ» не довів, що у зв`язку із збройною агресією рф проти України він був позбавлений можливості надати позивачці роботу за укладеним із ним трудовим договором, а остання не мала змоги виконувати свої трудові обов`язки.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що призупинення дії трудового договору з позивачкою є незаконним, оскільки обставин неможливості відповідача у зв`язку з військовою агресією проти України надати позивачу роботу, а останньому її виконувати не встановлено, й доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Окрім того, оскільки незаконні дії відповідача позбавили ОСОБА_1 можливості працювати та призвели до порушення його конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю, суд обґрунтовано застосував до спірних правовідносин норму частини 2 статті 235 КЗпП України, яка регулює подібні за змістом відносини, та поклали на відповідача обов`язок відшкодувати позивачці середній заробіток за час його перебування у вимушеному прогулі.

Розмір визначеного судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідач в апеляційній скарзі не спростовує.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи позивача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого та справедливого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки призупинення дії трудового договору з позивачкою здійснено без належної правової підстави. Незважаючи на посилання відповідача в оспорюваному наказі на статтю 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», таке призупинення не пов`язане з абсолютною неможливістю відповідача надати позивачу роботу, а останньому її виконувати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», в інтересах якого діє Марченко Дмитро Вікторович, залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 08 жовтня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда