КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/14418/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6872/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гаврилової О.В., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Південноукраїнської міської ради, Південноукраїнська міська рада Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Південноукраїнської міської ради, Південноукраїнська міська рада Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 , стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача (т. 1 а.с. 1-12).

В обґрунтування позову зазначала, що 08 липня 2019 року між сторонами було укладено шлюб, від якого сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року шлюб між сторонами розірвано.

Позивач посилалась на те, що між сторонами виникла конфліктна ситуація щодо визначення місця проживання дитини. Зазначала, що причиною розірвання шлюбу слугувало те, що відповідач не працевлаштований, не має самостійного доходу, постійно перебуває вдома та поводить себе дуже агресивно по відношенню до позивача та малолітніх доньок, вдавався до психологічного та фізичного насильства, свідком чого була дитина. Позивач неодноразово зверталась з цього приводу до правоохоронних органів, відповідача неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності, виносились термінові заборонні приписи, що виявилось не дієвим, тому позивач була вимушена задля убезпечення подальшого фізичного, економічного і психологічного насильства, разом із донькою залишити місце проживання. Наразі донька проживає з позивачем, якою створені найкращі умови для дитини, позивач повністю віддає доньці свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку доньки. Враховуючи поведінку відповідача, позивач вважала, що визначення місця проживання доньки з нею відповідатиме інтересам дитини(т. 1 а.с. 1-12).

21 листопада 2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява від ОСОБА_1 , в якому останній просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 ; судові витрати покласти на відповідачку(т.1 а.с. 127-142).

На обґрунтування зустрічного позову зазначав, що 08 липня 2019 року між сторонами було укладено шлюб, від якого сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року шлюб між сторонами розірвано, позивачем за зустрічним позовом подано заяву про перегляд заочного рішення.

Вказував, під час перебування у шлюбі, після народження дитини, сторонами було прийнято спільне рішення, що заради збереження кар`єри дружини, саме позивач за зустрічним позовом візьме на себе більшу частину обов`язків щодо виховання доньки, піклування за нею і цуценям, та з побутових питань в родині.

Зазначав, що всіляко допомагав заробляти кошти на утримання сім`ї, до цього мав достатні накопичення, здавав в оренду нерухомість, за рахунок чого міг дозволити собі присвятити більше часу родині. Враховуючи більшу зайнятість ОСОБА_2 на роботі та стан її здоров`я, дитина більшість часу проводила з батьком. Крім того, у позивача є ще двоє дітей, одна з яких неповнолітня, які також потребують уваги. Мати позивача за зустрічним позовом була свідком знервованого ставлення ОСОБА_2 до доньки сторін, скаржилась, що остання дитиною не займається. Протягом сумісного проживання, позивач за зустрічним позовом переконався, що ОСОБА_2 не шукає способів проводити більше часу з дитиною, шукала доглядачів для дітей. Вказував, що ОСОБА_2 не розуміє, що дитині потрібна сім`я, батьківська любов та піклування, жорстоке ставлення вважає нормою, на зауваження не реагує.

Посилався на те, що відповідачка 22 серпня 2023 року спровокувала конфліктну ситуацію, забрала спільну дитину з місця її постійного проживання та виїхала в невідомому напрямку, заблокувала всі месенджери, не відповідає на дзвінки, чим перешкоджає спілкуватись з донькою. ОСОБА_1 не відомо, із ким залишається дитина, коли не перебуває з матір`ю, він стурбований здоров`ям доньки.

Також стверджував, що ОСОБА_2 не вміє готували дитині кашу, не любить готувати, приділяє увагу лише роботі. При цьому, ОСОБА_1 турбується лише про дитину. Також, за наведеними доводами, ОСОБА_2 , з метою погіршення репутації ОСОБА_1 , за останній час спільного проживання почала провокувати сварки та викликати поліцію, звинувачуючи його у начебто скоєнні домашнього насильства. У зустрічному позові наводяться приклади негативної поведінки ОСОБА_2 та посилання на неправдивість доводів первісного позову щодо агресивної поведінки батька, проявів ним насильства.

Вважав, що відповідачка за своєю професійною діяльністю, частими відрядженням, маючи не одну дитину на утриманні, не може надати належне виховання малолітній донці сторін, яка потребує уваги, розвитку, належного харчування та лікування, зазначає, що ОСОБА_2 має сумнівні погляди на піклування про дитину, порушує права дитини та батька на їх спілкування, тому просить визначити постійне проживання доньки з ним (т. 1 а.с. 127-142).

Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2023 року прийнято до спільного розгляду разом із первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини (т.2 а.с.53-56)

09 січня 2024 до суду надійшов відзив від представника ОСОБА_2 - адвоката Бірюкова С.В. на зустрічну позовну заяву (т. 2 а.с. 111-119).

Вказував, що враховуючи початок війни та ведення на території України бойових дій, інтересам дітей відповідатиме їх проживання з матір`ю, яка не є військовозобов`язаною та має всі можливості для створення належних умов для проживання, виховання та задоволенні інших потреб дитини, має офіційний заробіток. Дитина добре адаптувалася до нових умов проживання без батька, відвідує садочок, з нею займається психолог та соціальні працівники, відвідує гуртки та за її здоров`ям наглядає сімейний лікар. У відзиві вказував на заборону батька вивезти дитину до більш безпечного місця - за межі території України. Зазначав, що позивач за зустрічним позовом не надає жодної фінансової допомоги на утримання дитини, не виконує судове рішення про стягнення аліментів. Вважав, що неможливо встановити, яким чином в умовах воєнного стану батько здійснюватиме опіку над дитиною, буде відводити її до закладу освіти, піклуватись про її фізичне та емоційне здоров`я тощо. Також посилався на неправдивість тверджень, наведених у зустрічній позовній заяві. (т.2 а.с.111-119).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Південноукраїнської міської ради, Південноукраїнська міська рада Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини -задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Південноукраїнської міської ради, Південноукраїнська міська рада Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073,60 грн.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2024 року(т. 4 а.с. 67-68, 71-86).

Не погоджуючись із рішенням районного суду, 11 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Грибова О.О. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 (т. 4 а.с. 113-117).

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального, процесуального права та неповне встановлення обставин з наступних підстав.

Вказувала, що 22.08.2023 року ОСОБА_2 , без згоди батька дитини, забрала малолітню дитину з місця її постійного проживання, приватного будинку за адресою АДРЕСА_1 та виїхала у невідомому напрямку.

20.09.2023 року ОСОБА_2 звернулась з позовною заявою про визначення місця проживання малолітньої дитини до ОСОБА_1 до Дніпровського районного суду м. Києва. Після отримання копії позовної заяви батьку дитини стало відомо, що дитина перебуває у місті Південноукраїнськ, оскільки у позовній заяві мати дитини зазначила місце проживання себе та дитини м. Південноукраїнськ.

Південноукраїнська міська рада, як Орган опіки та піклування надала до суду висновок про визначення місця проживання дитини, на підставі Акту обстеження умов проживання дитини у м. Південноукраїнськ. Представником ОСОБА_2 неодноразово протягом розгляду справи наголошувалось щодо проживання дитини саме у місті Південноукраїнськ.

Впродовж розгляду справи, мати дитини з 22.08.2023 року не надавала інформацію щодо її місяця перебування разом з дитиною, заблокувала свій мобільний телефон на приймання вхідних дзвінків від батька дитини на свій мобільний телефон, у зв`язку з чим ОСОБА_1 був позбавлений можливості спілкування з дитиною. В рамках цивільної справи справі № 755/2626/23 ним подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2024 року по справи N 755/2626/23 було частково задоволено заяву про забезпечення позову щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом визначення місця та часу спілкування батька з дитиною.

У зв`язку з невиконанням зазначеної ухвали суду жодного разу з моменту її вступу в законну силу, 02 жовтня 2024 року Другим відділом державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрите виконавче провадження ВП № 76172811, однак і після цього мати дитини жодного разу не надала можливості для спілкування батька з дитиною.

Відповідно до клопотання про скасування заходів забезпечення позову, яке подано ОСОБА_2 по справі № 755/14418/23, яке розглядалось у Дніпровському

районному суді м. Києва, вона не проживає у м. Південноукраїнські та зазначала, що вона здійснила перереєстрацію у АДРЕСА_1 та працює в ДУ «УКРСПОРТЗАБЕЗПЕЧЕННЯ»,яке знаходиться за адресом м. Київ, вул. Еспланадна, будинок 42.

В матеріалах справи міститься відповіді Служби у справах дітей Південноукраїнської міської ради Миколаївської області від 04.12.2023 вих.№ М-15/0109, що розглянувши звернення батька дитини, здійснено перевірку перебування малолітньої дитини у АДРЕСА_2 .На момент відвідування, з`ясовано, що дитина не знаходиться у м. Південноукраїнськ ще з 13.11.2023. Мати дитини у телефонній розмові із співробітниками служби у справах дітей повідомила, що вона та дитина поїхали з міста Південноукраїнськ і вони перебувають у м. Києві. З відповіді від 30.10.2024 вбачається, що зі слів матері дитини, вона разом з дитиною перебувають у м. Києві, сторонніх осіб до виховання дочки не залучає. Не дивлячись на ствердження матері дитини, та встановленням неодноразових перевірок щодо відсутності дитини за зазначеним у позовній заяві місця проживання, третьою особою - Південноукраїнською міською радою, як Органом опіки та піклування, яка залучена до участі у справі складається та надається до суду висновок із зазначенням місця проживання дитини у м. Південноукраїнськ.

Суд в своєму рішенні зазначає, що відповідно до п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінетів Міністрів України від 24.09.2008 № 866 передбачено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час вирішення питання щодо визначення батьківських обов`язків, щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками ти дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

З незрозумілих причин судом, при винесені рішення, не було враховано зміну місця проживання дитини.

Судом проігноровано зауваження представника ОСОБА_1 на відсутність у матеріалах справи Акту обстеження умов проживання дитини Служби у справах дітей відповідного районна міста Києва після від`їзду ОСОБА_2 з дитиною з міста Південноукраїнськ. У рішенні суд зазначає умови проживання дитини з матір`ю в м. Південноукраїнськ.

Вважала, що такий підхід щодо розгляду справи є формальним. Суд не володіючи інформацією щодо реальних житлово-побутових умов дитини, при винесені рішення, не врахував цієї суттєвої обставини.

Також, апелянт вважала, що судом не в повному обсязі враховано покази свідків щодо прихильності дитини саме до батька під час сумісного проживання, а саме покази свідка ОСОБА_4 , яка зазначала прихильність дитини до батька.

Судом безпідставно не враховані докази отримання доходів від ІТ діяльності ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи, як і не враховано незначний дохід, який надала мати дитини.

Враховуючи, що на утримання ОСОБА_2 знаходиться ще одна неповнолітня дитина, питання матеріального забезпечення потреб дитини також не досліджено судом.

Вважала, що судом безпідставно відмовлено у задоволені клопотання щодо долучення до матеріалів справи доходів від підприємницької діяльності ОСОБА_1 , оскільки надання лише витягу про реєстрацію ФОП не надає можливості визначити дохід та його регулярність, а така можливість з`явилась лише після його регулярного отримання, про що суду було зазначено у клопотанні.

З незрозумілих підстав судом проігноровано специфіку роботи матері дитини. Судом взято до уваги лише факти виїзду ОСОБА_2 за кордон, але судом не досліджено графік участі у спортивних змаганнях ОСОБА_2 на території України, який є дуже щільним.

Також, з незрозумілих підстав, суд вважає що дитини відвідує лише дитячі змагання з кікбоксінгу, хоча відповідачем надавались докази присутності малолітньої дитини на змаганнях, де беруть участь як діти так і дорослі професійні бійці. Сам суд у рішенні зазначає, що мати дитини надала покази, що бере дитину із собою на змагання.

Також, апелянт вважав безпідставним звернення уваги суду на наявність факту щодо домашнього насилля. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Стосовно ОСОБА_2 також є декілька зареєстрованих досудових розслідувань, які внесені до Реєстру відомостей про вчинення кримінальних правопорушень, однак відповідачем вони умисно не надавались до суду, оскільки такі дані ще не є доказами вчинення правопорушення.

Також, просила звернути увагу суду, що у матеріалах справи наявні докази того, що під час дії обмежувального припису, дитина обрала знаходитись поруч з батьком, а не з матір`ю. Батько, перебуваючи разом з дитиною, не ухилявся від надання інформації стосовно місця знаходження дитини, стану її здоров`я та можливості для спілкування.

Жодного рішення суду або факту домашнього насилля відносно дитини або у її присутності, неналежної поведінки по відношенню до дитини стосовно ОСОБА_1 не існує, про що суд сам зазначає у своєму ж рішенні.

У судовому засіданні 13.01.2025 року при розгляді даної справи представником ОСОБА_1 суду було запропоновано винести рішення щодо спільної фізичної опіки батьками над дитиною. На таку пропозицію представник ОСОБА_2 , адвокат Забальський Ю.П. погодився, та наголосив, що таке б рішення задовольнило би обидві сторони, та унеможливило б перешкоджанню одним із батьків у спілкуванні з дитиною. Однак, судом не враховано позиція сторін винести рішення щодо спільної фізичної опіки над дитиною.

Встановивши фактично рівні умови проживання, створені кожним з батьків, суд, разом з тим, не розглянув можливість та доцільність застосування моделі спільної фізичної опіки над дітьми (почергового проживання з кожним з батьків за відповідним графіком), навіть після того, як представники сторін погодились застосувати таку модель(т. 4 а.с. 113-117).

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11 лютого 2025 року дану справу було призначено головуючому судді Гаращенко Д.Р., судді, які входять до складу колегії: Євграфова Є.П., Болотов Є.В. (т. 4 а.с. 123).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року - залишено без руху, надавши строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду (т. 4 а.с. 124-125)

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року (т. 4 а.с. 137).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду (т. 4 а.с. 138).

01 травня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Денисенка Д.А., в якому останній просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги (т. 4 а.с. 204-208).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 травня 2025 року зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надати висновок про доцільність/недоцільність проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 (т. 5 а.с. 10-11).

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду № 774/06.1-01/25 від 27 травня 2025 у зв`язку з переведенням судді-доповідача Гаращенка Д.Р. до складу іншої судової палати та зміною спеціалізації призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи № 755/14418/23 (а/п 22-ц/824/6872/2025 (т. 5 а.с. 21).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 травня 2025 року дану справу було призначено головуючому судді - Левенцю Б.Б., судді, входять до складу колегії: Саліхов В.В., Євграфова Є.П. (т. 5 а.с. 22).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року прийнято до свого провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Південноукраїнської міської ради, Південноукраїнська міська рада Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Південноукраїнської міської ради, Південноукраїнська міська рада Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-А) (т. 5 а.с. 23-24).

04 вересня 2025 року на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 14 травня 2025 року Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надано висновок про доцільність проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 (т. 5 а.с. 61-66).

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Сушко Р.М. заперечував проти доводів апеляційної скарги і просив відмовити в її задоволенні, оскаржуване рішення залишити без змін.

Інші особи до суду не прибули про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Повідомлення апелянта ОСОБА_1 повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Поряд з цим про розгляд справи апеляційним судом 09 жовтня 2025 року ОСОБА_1 був сповіщений 21 липня 2025 року повідомленням його представника - адвоката Грибової О.О. до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Факт належного повідомлення ОСОБА_2 підтвердив в суді її представник - адвокат Сушко Р.М. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. При цьому, суд апеляційної інстанції за клопотанням (повідомленням) Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації відкладав розгляд справи забезпечивши надання висновку та можливості сторонам взяти участь у справі (т. 5 а.с. 25-36, 47-55, 68).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,з 08 липня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року у справі

№ 755/2626/23 (т.1 а.с. 17).

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 20).

Починаючи з серпня 2023 року та по теперішній час дитина проживає разом з матір`ю, що не заперечується учасниками справи.

За змістом характеристики, виданої 27 жовтня 2023 року директором ДНЗ №792 Дарницького району м. Києві, ОСОБА_3 відвідувала дошкільний навчальний заклад з січня 2023 року, останній раз була в садочку 01 серпня 2023 року, в садочок ОСОБА_6 приводили мама і тато, обидва здійснювали оплату по квитанціях (т.1 а.с.148).

ОСОБА_2 обіймає посаду президента ВГО «Федерація кікбоксингу України «ВАКО», виключно позитивно характеризується за місцем роботи (т.1 а.с.66), має стабільний дохід (т. 1 а.с. 91), до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (т.1 а.с.81).

ОСОБА_2 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 лютого 2016 року (т. 1 а.с. 63).

ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем проживання, під час повномасштабного вторгнення, як власник собаки, залучався до патрульно-караульної та пошукової роботи, є добровольцем територіальної оборони, волонтером та добровольцем ДФТГ № НОМЕР_2 , під час проходження служби також зарекомендував себе виключно з позитивної сторони (т. 1 а.с. 149-155).

12 вересня 2023 року ОСОБА_1 уклав цивільно-правовий договір про надання послуг водія (т.1 а.с.156-157), проте в суді першої інстанції пояснив, що надання послуг за цим договором припинено.

Відповідач до суду першої інстанції подав докази на підтвердження, що він після ініціювання спору у даній справі зареєструвався як ФОП, на підтвердження чого надав виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 3 а.с. 242-242а).

Разом з тим, за наданими відповідачем транзакціями (т.1 а.с.214) та банківськими виписками (т.3 а.с.230-236) неможливо встановити розмір річного доходу відповідача, на підтвердження доходу ОСОБА_1 надана платіжна інструкція на суму 15 000,00 грн (т.3 а.с.243).

29 вересня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва видано судовий наказ № 755/14350/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2а.с.122), який перебуває на примусовому виконанні.

Зі змісту висновку Органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї ОСОБА_2 , складеного Южноукраїнським міським центром соціальних служб з 01.05.2024 по 06.05.2024, наявні складні життєві обставини, спричинені тривалим конфліктом ОСОБА_2 з колишнім чоловіком, який є батьком молодшої доньки ОСОБА_7 , погіршення психоемоційного стану дітей та матері. Стан задоволення потреб дітей - задовільний, мати забезпечує базові потреби дітей, але діти потребують психологічної підтримки, як і матір. Згідно висновку оцінки потреб сім`ї №9/24 від 30.04.2024 ОСОБА_1 , складеного Дарницьким районним в місті Києві центром соціальних служб, з`ясовано, що складні життєві обставини наявні та основними ознаками, що спричиняють СЖО є існуючі конфліктні ситуації з колишньою дружиною (матір`ю дитини) з приводу спілкування. Колишня дружина перешкоджає батькові дитини спілкуватись та бачитись із донькою. Стан задоволення потреб дитини задовільний, в помешканні створені всі умови для проживання дитини, батько згоден забезпечувати потреби дитини. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 06.05.2024, за ОСОБА_1 рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_7 станом на 01.05.2024 в розмірі 34 712,66 грн. Вислухавши батьків та розглянувши документи, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради від 10.06.2024, орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради вважає за доцільне затвердити висновок про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 (т. 3 а.с. 77-79).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2023 року у справі №753/14906/23 частково задоволено заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису. Ухвалено видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк три місяці, яким визначено наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонено ОСОБА_1 наближатися на відстань ближче 300 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи ОСОБА_2 ; заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто. В іншій частині вимог заяви про видачу обмежувального припису відмовлено (т. 2 а.с.39-46)

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень Постановою Київського апеляційного суду від 29 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2023 року залишено без змін.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2023 року у справі № 753/14906/23, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 травня 2024 року, встановлено: «Як зазначає заявник та слідує з загальнодоступних відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Дарницького районного суду міста Києва від 26.08.2023 у справі №753/8794/22 встановлено, що 13 серпня 2022 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, в результаті чого могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вказаною ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 н.м.д.г., що становить 170 гривень.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 20.09.2022 у справі №753/8794/22 встановлено, що 13 серпня 2022 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме не впускав її до будинку, в результаті чого могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2023 у справі №753/3420/23 встановлено, що 23 лютого 2023 року о 18 год. 00 хв. ОСОБА_1 знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, в присутності малолітніх дітей вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , в ході чого виражався в адрес останньої нецензурною лайкою, кидався у бійку, псував речі та вимагав сплачувати комунальні платежі, в результаті чого могла бути заподіяна шкода психологічному та фізичному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 н.м.д.г.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.04.2023 постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП скасовано, на підставі ст.22 КУпАП звільнено його від адміністративної відповідальності за скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення та оголошено ОСОБА_1 усне зауваження.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 18.04.2023 у справі №753/3847/23 встановлено, що 05.03.2023 о 14-й годині за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 умисно вчинив дії психологічного та фізичного характеру у відношенні своєї дружини ОСОБА_2 , а саме виражався нецензурною лайкою, забирав насильно малолітню дитину з кімнати останньої та вдарив по голові малолітню дитину з метою виховання, як зазначив кривдник, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності за ст. ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з малозначністю, провадження у справі закрито та обмежившись усним зауваженням.

23.08.2023 винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 312220 у зв`язку з вчиненням ОСОБА_1 за місцем проживання домашнього насильства відносно ОСОБА_2 , а саме чинив психологічне насильство у вигляді погроз фізичною розправою та вбивством. ОСОБА_1 зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи, заборонено вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи та заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 днів з 01:30 год. 23.08.2023 по 01:30 01.09.2023.

Заявником також надано витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань про внесення до Реєстру відомостей про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 193 КК України.»

В матеріалах справи наявна копія постанови Київського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року у справі №753/15216/23, якою залишено без змін постанову Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч. 2ст. 173-2 КУпАП. (т.2 а.с.47-51)

Так, постановою Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року встановлено наступне:«22 серпня 2023 року о 20-й годині 25 хвилин, ОСОБА_1 умисно погрожував нанесенням тілесних ушкоджень та фізичною розправою по відношенню до своєї колишньої дружини ОСОБА_8 , що проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 , чим спричинив психологічне насильство.»

«… працівниками поліції була складена форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, відповідно до якої вказано, що кривдник ОСОБА_1 погрожував застосуванням зброєю до потерпілої ОСОБА_8 , погрожував вбивством, застосовував раніше фізичне насильство, до нього вже виносився терміново заборонний припис, кривдник має зброю і може її застосувати, схильний до ревнощів, виганяв з місця проживання, висловлював наміри про самогубство та утримував постраждалу особу, або її дітей проти її волі в певному місці. Кривднику визначено рівень небезпеки високий, та на підставі чого було винесено терміновий заборонений припис стосовно кривдника серія АА № 312220 від 23.08.2023 р. (а.с.2, 3-4).

Відповідно до відеозапису, який долучений до матеріалів справи (а.с. 11) та був досліджений судом, вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 поводить себе спокійно, розповідає працівникам поліції про обставини вчинення на неї психологічного тиску з боку ОСОБА_1 , які в цілому співпадають з даними її заяви, а останній веде себе агресивно та зухвало, кричить на працівника поліції, стверджує, що він у даній ситуації є потерпілим, що саме він викликав поліцію. Така поведінка ОСОБА_1 свідчить про те, що він здатний до вчинення психологічного тиску стосовно колишньої дружини.»

Судом першої інстанції було допитано у судовому засіданні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , показанням яких судом дана належна оцінка.

Відповідно до п.п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частино 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Пунктом 2 частини 1 ст. 161 СК України визначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить про те, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі №754/16535/19 (провадження № 61-14623св21).

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже, не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі №352/2324/17 (провадження № 61-14041св19).

Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, щоза обставин що склались, дитина сторін має більший зв`язок із матір`ю, як з особою, яка постійно проживає з нею, здійснює щоденний догляд та турботу. Разом із тим, судом не встановлено обставин, за яких проживання дитини з матір`ю могло б негативно впливати на неї. При цьому, позивач належним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню доньки, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створила належні умови для проживання. При вирішенні даного спору суд також враховував дані про особу відповідача, щодо якого рішенням суду видано обмежувальний припис, та якого було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Також враховано, що позивачем вчиняються дії, спрямовані на перешкоджання відповідачу у спілкуванні та вихованні дитини - не повідомлення останнього про фактичне місце проживання дитини на час ухвалення цього рішення. Разом із тим, судом не встановлено обставин неналежної поведінки відповідача по відношенню до дитини.

В апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції проігноровано зауваження представника ОСОБА_1 на відсутність у матеріалах справи Акту обстеження умов проживання дитини Служби у справах дітей відповідного району м. Києва після виїзду ОСОБА_2 з дитиною з міста Південноукраїнськ.

Так, апеляційним судом встановлено, що висновок орган опіки та піклування який був наданий суду про доцільність/недоцільність проживання дитини разом з матір`ю містить акт обстеження місця проживання дитини за адресою - АДРЕСА_2 .

Однак, в суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_2 зазначила, що працює та проживає з дитиною в м. Києві.

Відтак, з метою з`ясування обставин всіх справи, враховуючи, що ОСОБА_2 зазначила, що працює та проживає з дитиною в м. Києві, ухвалою Київського апеляційного суду від 14 травня 2025 року зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надати висновок про доцільність/недоцільність проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

На виконання ухвали Київського апеляційного суду від 14 травня 2025 року, Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надано висновок про доцільність/недоцільність проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 (т. 5 а.с. 61-66), в якому зазначено:

« ОСОБА_3 на сьогодні проживає разом з матір`ю в квартирі багатоквартирного будинку в Дарницькому районі міста Києва, де для проживання, розвитку та навчання дитини створено належні умови, про що працівниками служби складено відповідний акт від 30.05.2025 року. З`ясовано, що мати має самостійний дохід для утримання та забезпечення дитини. Від матері дитини до служби надійшла заява від 04.06.2025 року щодо не розголошування адреси місця проживання останньої та дитини. Батько дитини, ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , де для проживання, розвитку та навчання дитини створено належні умови, про що працівниками служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації складено відповідний акт від 30.04.2025. З`ясовано, що батько зареєстрований як фізична особа підприємець, має самостійний дохід для утримання та забезпечення дитини. Питання щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було винесено на розгляд комісії з питань захисту прав житини райдержадміністрації 12.06.2025, 26.06.2025, 10.07.2025, 14.08.2025. 12.06.2025 батьки були відсутні на засіданні комісії, про що надати заяви. На черговому засіданні комісії, яке відбулося 26.06.2025 була відсутня мати дитини ОСОБА_2 , що про надала заяву.

ОСОБА_2 зазначила, що сімейні відноси з батьком дитини не склалися через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та виховання дитини. Під час спільного проживання батько дитини ніде не працював, самостійного доходу не мав, перебував вдома та поводив себе агресивно по відношенню до останньої, дитини від першого шлюбу ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 систематично вчиняв фізичне насильство по відношенню до неї та дітей, тому остання почала звертатися до правоохоронних органів. Протягом 2022-2023 років відповідно до постанов Дарницького районного суду м. Києва, ОСОБА_1 неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а також видано термінові заборонні приписи органами поліції. Рішенням суду від 02.11.2023 у справі № 753/14906/23 стосовно ОСОБА_1 видано обмежувальний припис строком на 3 місяці. Крім того, останнього було направлено як особу, яка вчинила домашнє насильство, на проходження програми, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як стверджує мати дитини, такі заходи впливу на ОСОБА_1 нажаль, не є дієвими. Останній, порушуючи приписи, неодноразові попередження як судом, так і представниками правоохоронних органів, продовжує вчиняти щодо ОСОБА_2 фізичне, економічне та психологічне насильство, свідком чого є дитина, яка спостерігаючи таку поведінку батька, лякається від неконтрольованої агресії останнього та його знущань. Як вважає мати дитини, через загрозу з боку ОСОБА_1 , остання не може проживати у власному житлі. Як стверджує ОСОБА_2 , батько дитини не бере участі у її вихованні, розвитку, навчанні та утриманні. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від29.04.2025 ВП 73501966 виданого Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1 станом на 01.04.2025 має заборгованість зі сплати аліментів 62842,41 грн. Мати самостійно піклується про стан здоров`я доньки її утримання, виховання, розвиток та навчання. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчається в навчальному закладі в Дарницькому районі м. Києва, але в цілях безпеки дитини назву навчального закладу мати не повідомила. Також дитина відвідує гуртки та секції. ОСОБА_2 вважає, що дитині буде краще проживати з матір`ю.

ОСОБА_1 зазначив, що не згоден з рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13.01.2025, яким визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю. Як стверджує батько дитини, під час спільного проживання мати дитини займалася кар`єрою, час від часу поверталася з роботи пізно, постійно перебувала у відрядженнях, через що в сім`ї виникали сварки. Від дня народження доньки дитиною завжди займався

ОСОБА_1 . Крім того, під час спільного проживання з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 займався вихованням і її старших дітей. Зі слів батька дитини, в родині завжди спостерігалось неналежне ставлення ОСОБА_2 до виконання батьківських обов`язків, що, на думку ОСОБА_1 , відобразилося на ставленні матері до дітей. Внаслідок чого, на думку батька, старший син висловив бажання проживати з батьком, середня донька проживає почергово з матір`ю та батьком. Зі слів ОСОБА_1 , під час спільного проживання ОСОБА_2 провокувала сварки з метою виклику поліції. Також, ОСОБА_1 зауважив, що в матеріалах про адміністративні правопорушення щодо нього містяться підроблені документи. Щодо дитини судом обмежувального припису видано не було. Мати дитини, на думку батька, чинить перешкоди у спілкуванні з останньою, налаштовує ОСОБА_3 проти батька Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23.08.2024 у справі № 755/2626/26 було частково задоволено заяву про забезпечення позову та встановлено спосіб спілкування батька з дитиною. Зі слів батька, ухвалу суду мати не виконує. Батько вважає, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повинна проживати з останнім.

Вивчивши матеріали справи, враховуючи рекомендації комісії (протокол від 14.08.2023 № 14), з метою забезпечення прав та інтересів дитини, райдержадміністрація як орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_2 , недоцільно визначати місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком ОСОБА_1 » (т. 5 а.с. 61-65).

Зважаючи на обставини справи і сукупність зібраних по справі доказів, врахувавши вік малолітньої дитини, який станом на час розгляду справи апеляційним судом виповнилось 5 (п`ять) років, з метою забезпечення здорового морально-психологічного стану дитини, суд апеляційної інстанції не вирішував питання заслуховування думки дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо вирішення спору.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши вказаний висновок органу опіку та піклування нарівні з іншими доказами, врахувавши ставлення батьків до виконання ними батьківських обов`язків та інші обставини, що мають суттєве значення для вирішення справи, дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

ОСОБА_1 не спростував доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , а також, не спростував відповідний висновок органу опіки та піклування.

Апеляційний суд також враховує, що з 2023 року дитина проживає з матір`ю та обставин, які б вказували на неможливість подальшого проживання малолітньої доньки разом із матір`ю не встановлено. Визначення місця проживання дитини з матір`ю забезпечуватиме усталений та звичний для дитини спосіб життя, з урахуванням сталих соціальних зав`язків, психологічного стану.

ОСОБА_1 не спростував, що матір`ю здійснюється належна турбота про свою дитину, нею створені належні умови для проживання малолітньої дитини та те, що дитині забезпечені належні умови для гармонійного розвитку, забезпечені всі умови для комфортного проживання.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта, що суд помилково врахував факти домашнього насильства стосовно ОСОБА_2 .

Законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності. Зазначені обставини слід також перевіряти при вирішенні питання про забезпечення позову у справах про визначення місця проживання дитини (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 червня 2022 року в справі № 753/23626/17 (провадження № 61-15474св21), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року в справі № 757/33742/19-ц (провадження № 61-21029св21), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2023 року в справі № 127/20368/21 (провадження № 61-10159св23), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24)).

Тобто при розгляді справи про визначення місця проживання дитини (дітей) у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства мають перевірятися обставини чи зазнавала дитина домашнього насильства у будь-якій формі чи стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Відтак, суд першої інстанції вірно посилався на обставини і наявні у справі докази щодо підтверджених судом фактів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства та агресивної поведінки до матері дитини ОСОБА_2 .

Посилання на те, що на утриманні ОСОБА_2 знаходиться ще одна неповнолітня дитина від першого шлюбу, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Крім того, суд критично оцінює доводи апелянта, що при вирішення справи не враховано специфіку роботи матері дитини, судом взято до уваги лише факти виїзду ОСОБА_2 за кордон, але судом не досліджено графік участі у спортивних змаганнях ОСОБА_2 , оскільки судом першої інстанції вірно зазначено, що періодичні відрядження одного з батьків не можуть бути безумовною підставою для визначення місця проживання дитини з іншим із батьків, оскільки при вирішенні таких спорів у першу чергу враховуються інтереси дитини, виходячи із загалу досліджених доказів та встановлених обставин.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції не враховані докази отримання доходів від ІТ діяльності ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи, як і не враховано незначний дохід, який надала мати дитини, цих висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 , доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 13 жовтня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов