Ухвала

08 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 204/11333/24

провадження № 61-12350ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2025 року у складі судді: Черкез Д. Л., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Агєєва О. В., Космачевської Т. В., Халаджи О. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Робоча 65», Дніпровської міської ради, третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про зобов`язання привести приміщення у попередній стан,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Робоча 65» (далі - ОСББ «Робоча 65»), Дніпровської міської ради, третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про зобов`язання привести приміщення у попередній стан.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , а також є членом ОСББ «Робоча 65».

Позивач вказував, що 01 жовтня 2024 року він був свідком того, як з приміщення 1-го поверху, яке знаходиться під квартирою позивача, виносили меблі і різні речі. Згодом він дізнався, що приміщення звільняється. Зазначає, що біля вікна в кімнаті, яка розташована відразу при вході до приміщення позивач звернув увагу на дверний проріз в несучій залізобетонній стіні. Для з`ясування обставин та фіксації можливих порушень несучої конструкції стіни він звернувся зі скаргою до ОСББ «Робоча 65».

ОСОБА_1 зауважує, що 01 листопада 2024 року у зв`язку зі скаргами мешканців блоку АДРЕСА_1 щодо проведення робіт з самочинної перебудови, комісія ОСББ «Робоча 65», з викликом представників власника приміщення - Дніпровської міської ради, представника повноважного державного органу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, провела огляд технічного стану приміщення № ХІV на першому поверсі блоку 1, будинку АДРЕСА_2 .

Внаслідок огляду будівельних конструкцій несучої стіни між приміщеннями № 1 (прийом посуду) та № 2 (пункт роздачі, тамбур) в нежитловому приміщенні № ХІV (молочна кухня) комісія прийшла до висновку, що: в матеріалах, які були надані КП «ДМБТІ» ДОР та Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами ДМР відсутній дверний проріз в несучій залізобетонній стіні; власник приміщення провів самочинне будівництво, а саме перебудову з облаштуванням в несучій стіні першого поверху приміщення №XIV дверного прорізу в несучій залізобетонній стіні по осі Д1 між осями 2-1 та 3-1 без розрахунків, без проектної документації, експертизи, вводу в експлуатацію та державної реєстрації вказаних змін; власнику приміщення, для подальшої безпечної експлуатації будинку, необхідно виконати тимчасове укріплення прорізу на час до видання висновку експерта.

Позивач просив:

зобов`язати ОСББ «Робоча 65» та Дніпровську міську раду привести у попередній стан приміщення № ХІV на першому поверсі блоку 1 будинку АДРЕСА_2 , шляхом поновлення конструкції несучої стіни між приміщеннями № 1 та № 2 в нежитловому приміщенні № ХІV відповідно до матеріалів технічної інвентаризації;

скасувати рішення про державну реєстраціє прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про державну реєстраціє прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 42934418 від 11 вересня 2018 року, яким зареєстровано право власності Територіальної громади м. Дніпра, в особі Дніпровської міської ради на об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення загальною площею 136,4 км. м, що розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що

в судових засіданнях позивач неодноразово зазначав, що існування дверного прорізу на його особисте переконання може у майбутньому призвести до руйнування будинку та настання негативних для нього наслідків. При цьому з пояснень учасників справи судом було встановлено, що на час розгляду справи будь-яких руйнувань, змін у несучій конструкції будинку або у належному позивачу нерухомому майні, не виникало. Позивач хоча і наполягав на тому, що дверний проріз в несучій стіні між приміщеннями 4 та 5 в нежитловому приміщенні № ХІV на першому поверсі корпусу 1 будинку АДРЕСА_2 є небезпечним та становить загрозу для позивача, квартира якого розташована над цим приміщенням, однак належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин суду так і не надав;

для з`ясування обставин, на яких наполягав позивач, в частині наявності небезпеки та загрози для позивача у зв`язку з облаштуванням дверного прорізу в несучій стіні в нежитловому приміщенні № ХІV, потрібні спеціальні знання у галузі будівництва та техніки, які можуть бути встановлені на підставі висновку проведеної судової будівельно-технічної експертизи. Експертизою може бути встановлено факт порушення норм будівництва та визначено, які саме норми порушені внаслідок проведених робіт з облаштування дверного прорізу, а також може бути надано оцінку технічного стану приміщень та можливих наслідків;

суд неодноразово роз`яснював позивачу про необхідність призначення по справі експертизи з метою встановлення або спростування факту порушення норм будівництва, оцінки технічного стану приміщень та можливих наслідків, оцінки безпечності експлуатації будинку АДРЕСА_2 , в тому числі і квартири позивача. Однак, позивач клопотань про призначення по справі судової експертизи не заявляв.

звернення позивача до суду обумовлено можливістю настанням ймовірних негативних наслідків у майбутньому, та ґрунтується на його особистих припущення про можливість порушення його прав, яке станом на час розгляду справи ще не настало. Всі обґрунтування позовних вимог позивача зводяться лише до ймовірного порушення його прав. Такі твердження позивача ґрунтується виключно на припущеннях, що не може бути покладено в основу висновку про доказовість тих чи інших фактів, оскільки відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Лише факт здійснення перепланування приміщення № ХІV на першому поверсі блоку № 1 будинку АДРЕСА_2 з облаштуванням дверного прорізу, без доведеності того факту, що втручання в несучі конструкції призвело до послаблення або втрати ними несучої здатності, що становить загрозу або може спричинити шкоду життю, здоров`ю або майну позивача та мешканців будинку АДРЕСА_2 , не може бути підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки здійснення такого перепланування має призводити до порушувати права або інтересів позивача, що має бути доведено належними та допустимими доказами.

під час розгляду даної справи судом не встановлено порушення відповідачами ОСББ «Робоча 65» та Дніпровською міською радою майнових або немайнових прав позивача, його свобод чи законних інтересів, такі обставини позивачем не доведені, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Робоча 65» та Дніпровської міської ради привести у попередній стан приміщення № ХІV на першому поверсі блоку 1 будинку АДРЕСА_2 шляхом поновлення конструкції несучої стіни. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині не підлягають задоволенню, у зв`язку з їх недоведеністю.

04 та 05 жовтня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подав до Верховного Суду дві касаційні скарги на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року, у яких, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційні скарги мотивовано тим, що:

апеляційним судом застосовано норми статті 382 ЦК України, статті 1, 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, а саме: Дніпровська міська рада, без отримання згоди співвласників багатоквартирного житлового будинку, здійснив втручання в несучу стіну, шляхом влаштування дверного отвору, на яку (несучу стіну) поширюється правовий режим права спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку, оскільки влаштування отвору у несучій стіні будинку впливає на права усіх співвласників такого конструктивного елементу будинку;

Дніпровський апеляційний суд при ухвалені оспорюваного рішення, не врахував позицію Верховного Суду в подібних правовідносинах, а саме, що на несучу стіну, в якій Дніпровською міською радою влаштовано дверний отвір без згоди співвласників, поширюється правовий режим права спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку, оскільки влаштування дверного отвору у несучій стіні будинку впливає на права усіх співвласників такого конструктивного елементу будинку;

у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2024 року № 932/10156/21 вказано, що суди попередніх інстанцій при задоволенні позову дійшли обґрунтованого висновку, що на зовнішню несучу стіну, в якій відповідачем влаштовано віконний отвір, поширюється правовий режим права спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку, оскільки влаштування отвору у зовнішній несучій стіні будинку впливає на права усіх співвласників такого конструктивного елементу будинку. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2024 року у справі № 442/1888/23;

у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2023 року у справі № 591/1849/20 сказано, що з прибудовою до несучої стіни багатоквартирного будинку, яка є конструктивним елементом будинку та спільною сумісною власністю всіх співвласників будинку без їх згоди, є самочинним будівництвом;

суд підтвердив, що є втручання в несучі і в несуче-огороджувальні конструкції будинку, що призвело до того, що згідно з пунктами 7 та 8 висновку звіту «7) фактично наявний дверний проріз не відповідає проектному рішенню (у відповідності до аркуша 4 проекту 5292-87-03-АР) і, як наслідок не відповідає проектним умовам експлуатації конструктивного елементу (стінової панелі з віконним прорізом); 8) наявні конструкції підсилення фактично не включені в роботу через відсутність з`єднувальних елементів між несучими стальними профілями обрамлення прорізу, що не забезпечує їх спільну роботу та не створює ефекту обтиснення і не забезпечує включення в роботу елементів обрамлення у відповідності до ДБН [10]». Отже, втручання в несучі і в несучі-огороджувальні конструкції будинку призвели до порушення тривкості несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності будинку, бо вони не відповідають ДБН і порушують Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76. Несучі конструкції багатоквартирного будинку є спільним майном співвласників цього будинку, тому перепланування приміщення № ХІV на першому поверсі корпусу 1 будинку АДРЕСА_2 , потребувало згоди співвласників вказаного будинку;

наслідки самовільного переобладнання або перепланування квартири полягають у приведенні приміщення до попереднього стану за умов порушення конструктивних елементів багатоквартирного будинку. ОП КЦС ВС погодилася з такими висновками і вказала, що за змістом статті 152 ЖК України, якщо роботи з переобладнання та перепланування передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, то необхідно отримати відповідні документи на їх виконання до початку таких робіт. «За змістом наведеної правової норми, якщо роботи з переобладнання та перепланування передбачають втручання в несучі конструкції та/ або інженерні системи загального користування, то необхідно отримати відповідні документи на їх виконання до початку таких робіт» (постанова Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18);

на думку позивача, суд не звернув увагу на практику Верховного Суду, не взяв до уваги докази відсутності будь-яких дозвільних документів на дверний проріз в несучій стіні та не дав належну оцінку цьому факту;

апеляційним судом застосовано норми статей 319, 386, 369, 391 ЦК України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. Позивач зазначає, що матеріали справи не спростовують факт втручання в несучі конструкції будинку без згоди співвласників;

апеляційний суд при ухвалені оспорюваного рішення, не врахував позицію Верховного Суду в подібних правовідносинах, а саме, що реєстрація права власності Дніпровською міською радою на оспорюване нежитлове приміщення під час дії ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2017 року у справі № 200/13101/17 про забезпечення позову є незаконною, а отже, підлягає скасуванню.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про зобов`язання привести приміщення у попередній стан та скасування рішення реєстратора.

Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційні скарги та додані до них матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційні скарги подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Робоча 65», Дніпровської міської ради, третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про зобов`язання привести приміщення у попередній стан.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков