Справа № 502/34/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Березнікова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Нанєвої А.В.,

представника позивача адвоката Опалюка С.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Піскуна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кілійського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , представників позивача адвокатів Гераська М.Г. та Опалюка С.В., до Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, визнання договору оренди недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення ХХVII сесії VIII скликання Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 1282 від 23.12.2021, визнати протиправним та скасувати рішення XVII сесії VIII скликання Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 1389 від 23.12.2021, визнати протиправним та скасувати рішення XXIV сесії VIII скликання Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 1782 від 30.06.2022, визнати недійсним договір оренди № 104 від 01.07.2022 земельної ділянки з кадастровим номером: :01:001:0140 та зобов`язати Вилківську міську раду Ізмаїльського району Одеської області організувати проведення на конкурентних засадах земельних торгів у формі аукціону продажу права довгострокової оренди строком на 49 років земельної ділянки з кадастровим номером: :01:001:0140.

Позов мотивований тим, що позивач 09.12.2021 звернувся із заявою до відповідача Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років, яка розташована на території Вилківської міської ради за межами АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 0,2000 га для сінокосіння. Вказана земельна ділянка знаходиться напроти земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0037, яка належить позивачу на праві власності. Проте раніше, 29.07.2021 третій особі ОСОБА_3 було надано дозвіл за його заявою від 16.07.2021 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, орієнтованою площею 0,1500 га для сінокосіння. Вже 23.12.2021 оскаржуваним рішенням ОСОБА_3 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером: :01:001:0140 площею 0,1559 га, проте цього ж дня оскаржуваним рішенням позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без обґрунтування підстав такої відмови.

Вважає, що станом на 09.12.2021 вже було щонайменше два претендента на оренду спірної земельної ділянки, а відтак у подальшому надання в оренду земельної ділянки ОСОБА_3 , а згодом і ОСОБА_1 , проводилося не на конкурентних засадах (земельних торгах), а відтак усі прийняті рішення Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про відмову позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, про затвердження ОСОБА_3 проекту землеустрою, про розірвання договору довгострокової оренди землі та передачу спірної земельної в оренду ОСОБА_1 та договір оренди від 01.07.2022, укладений з ОСОБА_1 , підлягають скасуванню та визнанню недійсним.

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 10.01.2025 справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження.

24.01.2025 від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Піскуна О.В. через систему «Електронний суд» надійшов відзив, у якому просили відмовити у позовних вимогах позивача.

Відзив мотивований тим, що заява позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду була подана ним в супереч вимогам абзацу 2 частини 2 статті 123 ЗК України. Крім того, 16 червня 2022 року на веб-сайті Вилківської міської ради за відповідною електронною адресою були опубліковані проекти рішень на XXIV сесію Вилківської міської ради. Другим номером у списку проектів рішень вказаний проект рішення «Про розірвання довгострокового договору оренди землі №104 від 15.01.2022 з ОСОБА_3 та передачу земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років для сінокосіння ОСОБА_1 ». Таким чином, Вилківська міська рада відповідно до вимог частини 4 статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» опублікувала на веб-сайті проект оскаржуваного рішення №1782 за 10 робочих днів до засідання сесії міської ради. Враховуючи вказану обставину, позивач, виявивши належну обачність та зацікавленість, мав можливість ознайомитись з проектом оскаржуваного рішення, та в строк з 16 червня 2022 року до 30 червня 2022 року звернутись до відповідача із заявою про намір орендувати спірну земельну ділянку. Отже, третьою особою ОСОБА_1 набуто право користування спірною земельною ділянкою на правах оренди правомірно, тому він має право на захист права на мирне володіння майном, а позивачем не доведено належним чином порушення його прав та інтересів оскаржуваним рішенням міської ради. Також зазначають, що у позивача відсутнє право на захист його законних очікувань щодо оформлення права користування саме на спірну земельну ділянку, оскільки ОСОБА_3 раніше за позивача вчинив юридично значущі дії щодо вирішення питання про отримання у майбутньому права власності на це майно: раніше розробив проект землеустрою спірної земельної ділянки, за його заявою сформовано земельну ділянку та, як наслідок, виготовлено проект рішення про затверджено проекту землеустрою за ним.

24.01.2025 від представника відповідача Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області Іванова М.К. через систему «Електронний суд» надійшов відзив, у якому просили відмовити у позовних вимогах позивача.

Відзив мотивований тим, що стосовно вимоги щодо визнання протиправним та скасувати Рішенням ХХІV сесії VIII скликання Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №1782 від 30.06.2022, яким на підставі заяви ОСОБА_3 було розірвано договір довгострокової оренди землі та передано спірну земельну ділянку з кадастровим номером: :01:001:0140 в оренду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вже звертався до суду з позовом до Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_1 , про визнання рішення протиправним та його скасування, у якому просив суд визнати протиправним та скасувати наведене рішення в частині передання земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0140 площею 0,1559 га в довгострокову оренду ОСОБА_1 .. Постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2024 у справі №502/1386/23 вимоги апеляційної скарги Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області були задоволені в повному обсязі, а саме: Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання рішення протиправним та його скасування залишено без задоволення.

Стосовно вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення ХХVІІ сесії VIII скликання Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №1282 від 23.12.2021, яким було відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, рішення ХVII сесії VIII скликання Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №1389 від 23.12.2021, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 зазначено, що заява позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду була подана ним в супереч вимогам абзацу 2 частини 2 статті 123 ЗК України, й відповідно оскаржуваним рішенням позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Щодо вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення ХVII сесії VIII скликання Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №1389 від 23.12.2021 позивачем взагалі не зазначено жодних обґрунтувань та не додав доказів , які б обґрунтовували порушення його прав , свобод при винесені даного рішення . Навіть не наведено які саме його права були порушенні під час або після винесення вищевказаного оскаржуваного рішення.

Відносно вимоги про визнання Договору оренди №104 від 01.07.2022 земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0140 зазначили, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, вимога про визнання його недійсним за загальним правилом не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Відповідно дана вимога є безпідставною та необґрунтованою.

Крім того представник відповідача вказав на те, що відповідно до ст. 267 ЦПК України вимоги щодо Рішення XVII сесії VIII скликання Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №1282 від 23.12.2021 та Рішення XVII сесії VIII скликання Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №1389 від 23.12.2021 не підлягають задоволенню та є окремою підставою для відмови у позовних вимогах у зв`язку із спливом загальної позовної давності у 3 роки.

06.02.2025 та 10.02.2025 представником позивача подано відповіді на відзиви, які мотивовані зокрема тим, що позивачем оскаржуються вищевказані рішення Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про передачу спірної земельної ділянки третій особі і потім відповідачу ОСОБА_1 з підстав прийняття їх в супереч закону, тобто не на конкурентних засадах, а рішення 1282, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, з підстав необґрунтованості такої відмови.

18.02.2025 від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Піскуна О.В. через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив, які обґрунтовані схожими обставинами, викладеними у відзиві від 24.01.2025, та зауважено, що якби позивач звернувся до Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області з 16.06.2022 по 30.06.2022 із заявою про намір орендувати спірну земельну ділянку, тобто тоді коли розглядалося питання розірвання договору оренди з ОСОБА_3 та передачу спірної земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 , тоді б право користування земельною ділянкою підлягало би продажу на конкурентних засадах.

18.04.2025 представником позивача подано заяву про зміну підстав позову в частині визнання договору оренди №104 від 01.07.2022 не дійсним, а саме розглядати це питання з обґрунтувань того, що вказаний договір суперечить ч.1 ст. 203 та ч.3 ст. 228 ЦК України, оскільки, на думку позивача, був укладений на підставі прийняття оскаржуваних рішень, які позивач вважає незаконними.

Заперечуючи викладені представником позивача змінені підстави позову, представником відповідача ОСОБА_1 адвоката Піскуна О.В. через систему «Електронний суд» подано з цього приводу відзив та зазначено, що з 29.07.2021 ОСОБА_3 , отримавши рішення Вилківської міської ради, розпочав розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, орієнтованою площею 0,1500 га саме для сінокосіння, відповідно така ділянка не підлягала продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) та із заявою про передачу в оренду спірної земельної ділянки звертався спочатку лише ОСОБА_3 , а потім ОСОБА_1 ..

Ухвалою суду від 09.06.2025 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав подих у заявах по суті справи та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Піскун О.В. в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав подих у заявах по суті справи та просив у позові відмовити.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

Встановлено, що 16.07.2021 ОСОБА_3 звертався із заявою до Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років, яка розташована на території Вилківської міської ради за межами м. Вилкове, орієнтованою площею 0,15 га для сінокосіння, про що свідчить відповідна заява.

Відповідно до витягу з рішення сесії № 722-ХХIII-VIII від 29.07.2021 Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, орієнтованою площею 0,1500 га для сінокосіння.

09.12.2021 ОСОБА_2 також звернувся із заявою до Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років, яка розташована на території Вилківської міської ради за межами АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 0,2000 га для сінокосіння.

Рішенням ХХVII сесії VIII скликання Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 1282 від 23.12.2021 ОСОБА_2 було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідності до ст. 118 ЗКУ.

Водночас, рішенням ХVІІ сесії VIII скликання Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 1389 від 23.12.2021 ОСОБА_3 було затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером: :01:001:0140 площею 0,1559 га та надано земельну ділянку в оренду строком на 49 років для сінокосіння за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Вилкове.

Згодом, рішенням XXIV сесії VIII скликання Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 1782 від 30.06.2022, на підставі заяви ОСОБА_3 , було розірвано договір довгострокової оренди землі та передано спірну земельну ділянку з кадастровим номером: :01:001:0140, площею 0,1559 га, в оренду ОСОБА_1 ..

Відповідно з ОСОБА_1 укладено договір оренди землі № 104 від 01.07.2022 строком на 49 років

Позивач вважає вказані рішення Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області прийняті в супереч нормам Земельного кодексу України, зокрема, про що неодноразово наголошував у заявах по суті спору, без проведення земельних торгів, тобто спірна земельна ділянка передана з-першу ОСОБА_3 , а згодом ОСОБА_1 не на конкурентних засадах, що передбачено ч.1 ст. 134 ЗК України, хоча позивач своєю заявою від 09.12.2021 про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою, нібито виявив бажання та намір, зокрема й під час передачі спірної земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 , орендувати вказану земельну ділянку на довгостроковий період.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частина 3 статті 152 ЗК України визначає способи захисту порушених прав, а саме: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів

Щодо оскаржуваного рішення № 1282 від 23.12.2021, яким ОСОБА_2 було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Оскаржуваному рішенню ХХVII сесії VIII скликання Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 1282 від 23.12.2021 передувала заява останнього про надання йому такого дозволу.

Відповідно до ч.1 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Частина друга вказаної статті передбачає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за документацією із землеустрою, звертається з заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У заяві зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Із заяви позивача від 09.12.2021 про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років, яка розташована на території Вилківської міської ради за межами АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 0,2000 га для сінокосіння вбачається, що її подано з порушеннями абзацу другого частини другої ст. 123 ЗК України, тобто ОСОБА_2 до заяви не додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування.

Водночас, із заяви ОСОБА_3 , поданої раніше (16.07.2021), встановлено, що ним зазначено орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення, до заяви додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає заяву і дає дозвіл на розроблення документації із землеустрою або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З наведених норм ЗК України слід дійти висновку, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування повинен у місячний строк розглянути заяву, яка подана у відповідності до ч.2 ст. 123 ЗК України, і лише тоді дає дозвіл на розроблення документації із землеустрою або надає мотивовану відмову у його наданні з передбачених ч.3 ст. 123 ЗК України підстав.

Зважаючи на заяву позивача, яка не відповідала згаданим приписам закону, Вилківська міська рада Ізмаїльського району Одеської області прийняла відповідне рішення про відмову позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду, яке на думку суду прийнято цілком обґрунтовано.

Щодо оскаржуваного рішення № 1389 від 23.12.2021, яким ОСОБА_3 було затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером: :01:001:0140 площею 0,1559 га та надано земельну ділянку в оренду строком на 49 років для сінокосіння, оскаржуваного рішення № 1782 від 30.06.2022, щодо розірвання договору довгострокової оренди землі та передачі спірної земельної ділянки з в оренду ОСОБА_1 , та визнання договору оренди № 104 від 01.07.2022 недійсним.

Як встановлено вище, оскаржуваним рішенням № 1389 від 23.12.2021 ОСОБА_3 було затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером: :01:001:0140 площею 0,1559 га, та надано земельну ділянку в оренду строком на 49 років для сінокосіння за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Вилкове.

Вказаному рішенню передувала заява ОСОБА_3 від 16.07.2021 про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду (подана, як встановлено, з дотриманням ч. 2 ст. 123 ЗК України) та рішення від 29.07.2021 щодо надання такого дозволу.

Згодом, оскаржуваним рішенням XXIV сесії VIII скликання Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 1782 від 30.06.2022, на підставі заяви ОСОБА_3 , було розірвано договір довгострокової оренди землі та передано спірну земельну ділянку з кадастровим номером: :01:001:0140, площею 0,1559 га, в оренду ОСОБА_1 ..

Позивач вважає ці рішення незаконними з підстав того, що спірна земельна ділянка передана з-першу ОСОБА_3 , а згодом ОСОБА_1 , не на конкурентних засадах, що передбачено ч.1 ст. 134 ЗК України, що у свою чергу призводить до недійсності договору оренди № 104 від 01.07.2022.

Частина друга статті 134 ЗК України, як у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, так і у чинній редакції,встановлювала, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

Проте, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 вересня 2020 року в справі № 688/2908/16-ц виснувала, що розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності, а отже неконкурентне надання землі у користування за наявності двох або більше бажаючих не відповідає зазначеним принципам. Зокрема, не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка раніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою. Крім того, такий підхід стимулює використання інсайдерської інформації, що є одним із проявів корупції, а тому є неприпустимим.

Тим більше не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу. Такий підхід може створювати підґрунтя для розвитку корупції.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що законодавець, запроваджуючи регулювання щодо надання землі у користування, не міг мати на меті стимулювання зловживань, посилення соціальної нерівності і спрямованість на неправовий та непрозорий перерозподіл основного національного багатства - землі. Отже, відповідне законодавство слід тлумачити таким чином, що за наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності в оренду - право оренди такої земельної ділянки підлягає продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

Тому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що частину другу статті 134 ЗК України (зокрема й у даному випадку) слід розуміти таким чином, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) права на земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння та випасання худоби, городництва, за наявності лише одного бажаючого. Якщо ж бажаючих два чи більше, підлягали застосуванню загальні правила статті 135 ЗК України про проведення земельних торгів у формі аукціону, за результатами яких укладається відповідний договір.

Отже, з наведеного слід дійти висновку, що лише за наявності двох або більше бажаючих отримати землю у користування для сінокосіння, таке право підлягає передачі на конкурентних засадах (на земельних торгах).

Позивач у позові наголошував, що на спірну земельну ділянку він також претендував та мав намір довгострокової оренди, викладений у поданій ним заяві від 09.12.2021, а відтак на спірні правовідносини не застосовуються положення ч.2 ст. 34 ЗК України.

Суд не погоджується з таким твердженням позивача, позаяк у поданій ним заяві взагалі не йдеться на яку саме ділянку він бажав отримати дозвіл на розробку проєкту землеустрою, а лише зазначив, що вона знаходиться навпроти земельної ділянки, яка перебуває у його приватній власності. У зв`язку з чим неможливо достеменно встановити, що позивач виявив намір орендувати саме спірну земельну ділянку.

Отже, у даному випадку, зважаючи лише на одного бажаючого про намір орендувати земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0140, ким виявився ОСОБА_3 , Вилківською міською радою прийнято цілком законне рішення № 1389 від 23.12.2021 без проведення торгів.

За наведених обставин, зважаючи на подальшу відсутність бажання позивача виявити намір щодо довгострокової оренди саме спірної земельної ділянки (наявність лише одного бажаючого), зважаючи на оприлюднення Вилківською міською радою проектів рішень на відповідну сесію, цілком законним є рішенням XXIV сесії VIII скликання Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 1782 від 30.06.2022, яким, на підставі заяви ОСОБА_3 було розірвано договір довгострокової оренди землі та передано спірну земельну ділянку з кадастровим номером: :01:001:0140, площею 0,1559 га, в довгострокову оренду ОСОБА_1 ..

Відповідно, зважаючи на встановлені судом обставини, а саме, що оскаржувані рішення прийняті Вилківською міською радою з додержанням норм ЗК України та не порушили прав позивача, зокрема на рівність права на землю, укладений з ОСОБА_1 договір оренди землі № 104 від 01.07.2022 не суперечить а ні ЦК України, а ні ЗК України, тим паче ні державним інтересам, ні суспільним.

Водночас посилання позивача на зазначені обставини як на підставу визнання правочину недійсним є безпідставними, і як наведено вище, за відсутності належної зацікавленості з боку позивача спірною земельною ділянкою та належного дотримання передбачених законом правил та способу отримання такої земельної ділянки в оренду, аж ніяк не породжує в нього (позивача) права саме на спірну земельну ділянку, і навпаки, у цій справі у відповідача ОСОБА_1 виникли права, які підпадають під правовий захист за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном».

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм та не суперечити принципам верховенства права.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу держави у право на мирне володіння майном, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення ЄСПЛ від 23 листопада 2000 року у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності», як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, ЄСПЛ визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула на майно і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у користування.

Отже, ОСОБА_1 набуто право користування спірною земельною ділянкою на правах довгострокової оренди правомірно, і скасування цього права буде тлумачитися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи всі викладені вище обставини, зважаючи на дотримання Вилківською міською радою як земельного законодавства так і ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» під час прийняття оскаржуваних позивачем рішень, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити в повному обсязі.

Щодо заявленого представником відповідача Вилківської міської ради застосування позовної давності до вимог щодо скасування оскаржуваних рішень №1282 від 23.12.2021 та №1389 від 23.12.2021.

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який неодноразово продовжувався, та постановою КМУ від 27 червня 2023 р. № 651 карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р.

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Законом України від 14 травня 2025 року № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено з дня набрання Законом чинності (Набрання чинності відбулось 04.09.2025).

Тобто, починаючи з 12 березня 2020 року по 04 вересня 2025 року перебіг позовної давності не застосовувався (зупинявся).

Крім того, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18.

Отже, з викладеного слід дійти висновку про те, що у даній справі суд відмовляє у задоволенні позову, оскільки право позивача з викладених вище обставин не було порушено. Водночас, навіть у разі задоволення вимог позивача, у суду відсутні підстави для застосування позовної давності до вимог щодо скасування оскаржуваних рішень №1282 від 23.12.2021 та №1389 від 23.12.2021, позаяк строк позовної давності за наведених обставин не минув.

Керуючись ст.ст. 6-13, 81, 133, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 , представників позивача адвокатів Гераська М.Г. та Опалюка С.В., до Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, визнання договору оренди недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 09.10.2025.

Суддя О.В. Березніков