Справа № 756/776/25
Провадження № 2-о/177/59/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 жовтня 2025 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи Романішіна Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у режимі відео конференції, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 20.01.2025 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з указаною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрацію шлюбу, із червня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_2. В обґрунтування заяви зазначила, що з середини 2020 року вона почала проживати з ОСОБА_4 , який на той час перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Цей шлюб було розірвано 12.05.2023 за рішенням суд. За час спільного проживання, заявник із ОСОБА_4 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, займалися облаштуванням спільного побуту, усі свята проводили в колі рідних та друзів, будували плани на майбутнє. Водночас, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час виконання бойового завдання, загинув, про що вона, як дружина, отримала сповіщення. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявнику необхідно для подальшого оформлення одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, у зв`язку з чим, остання звернулася до суду.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.02.2025, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.03.2025, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, передано за підсудністю до Криворізького районного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Криворізькою районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2025заяву прийнято до розгляду в порядку окремого провадження, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник, адвокат Сергійчик А.О., заяву підтримали та просили задовольнити з підстав та мотивів, наведених у ній.

Окрім того, ОСОБА_1 у судовому засіданні надала пояснення про те, що 14.02.2020 у Польщі, у м. Гданську, познайомилася з ОСОБА_4 , із яким, приблизно за два тижні, почали разом проживати за адресою: АДРЕСА_1 . Вони вели спільний побут, мали спільний бюджет, збирали кошти на придбання власного житла, разом проводили дозвілля, їздили у відпустку. Із початком повномасштабного вторгнення, ОСОБА_4 у березні 2022 року повернувся до України та вступив до лав ЗСУ. Вона залишалася проживати в Польщі, але щоразу, під час перебування ОСОБА_5 у відпустці, приїздила до нього за місцем несення служби, де вони винаймали житло, проводили разом час, дозвілля. Також, ОСОБА_5 приїздив до неї у Польщу. Окрім того, повідомила, що допомагала виїхати до Польщі з окупації м. Херсона його матері, ОСОБА_3 . Регулярно, два рази на місяць ОСОБА_4 переказував їй грошові кошти. На його прохання вона придбавала йому необхідні речі, відправляла посилки, забезпечувала усім необхідним його матір. Коли ОСОБА_5 загинув, саме вона, як його дружина, отримала про це сповіщення, про що також повідомила його матері. У послідуючому, допомагала в організації його поховання.

Заінтересована особа, ОСОБА_3 та її представник, адвокат Романішін Є.В., у судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви ОСОБА_1 , як безпідставної та необґрунтованої.

ОСОБА_3 , будучи допитаною за її ж клопотанням як свідок, суду надала показання про те, що ОСОБА_4 доводився їй рідним сином, був військовослужбовцем, та під час виконання бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув. За життя ОСОБА_4 із 2012 року по 2023 рік перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 . Однак, не зважаючи на те, що вони розлучилися, ОСОБА_5 і надалі підтримував зв`язок з колишньою дружино, мав намір після завершення війни відновити з нею сімейні відносини. Із ОСОБА_1 її вперше познайомив син ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Богуславі, під час святкування його дня народження. Представив її знайомою дівчиною. Зі слів сина їй відомо, що познайомився він з ОСОБА_1 у Польщі, до початку війни, проте де конкретно та за яких обставин, не знає. Повідомила, що ОСОБА_4 у 2019 році виїжджав працювати в Польщу, де разом із братом проживав у хостелі. Про те, що ОСОБА_5 проживав з ОСОБА_1 , їй нічого не відомо, син про такі обставини їй ніколи не розповідав, намірів одружитися з ОСОБА_1 ніколи не висловлював. Окрім того, зазначила, що на прохання сина, ОСОБА_1 допомогла їй виїхати з окупованого Херсону . Деякий час вона також проживала у Польщі, де разів сім зустрічалася з ОСОБА_1 . Син переказував кошти ОСОБА_1 , щоб та допомогла забезпечити її усім необхідним, оскільки вона не орієнтувалася на місцевості, не знала мову, інших родичів там не мала. Також на прохання сина ОСОБА_1 придбавала для нього речі, спорядження, необхідні для служби, на що також він переказував останній кошти. Запевняла, що як подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ніколи не проживали, зокрема і під час перебування останнього в Польщі, оскільки він постійно був у робочих відрядженнях.

Заінтересована особа: Міністерство оборони України, будучи повідомленим про дату, час та місце судового розгляду належним чином, участі представників у судовому засіданні не забезпечило. Водночас, до суду надано письмові пояснення, відповідно до змісту яких, Міністерство оборони України просило відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки остання не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту ведення з ОСОБА_4 спільного господарства, наявності у них спільного бюджету та побуту, набуття майна, тощо. Окремо звертають увагу на той факт, що ОСОБА_4 проходив військову службу в ЗСУ з початку повномасштабного вторгнення, тобто, із початку 2022 року, а тому проживав із особовим складом у місці дислокації військової частини чи виконання завдань, що виключає проживання останнього з заявницею в зазначений останньою період.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, дійшов до такого висновку.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Як передбачено ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, що мають юридичне значення, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У постанові від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 зазначала про необхідність підтвердження її права на отримання одноразової грошової допомоги на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.

Згідно з п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», сім`ям загиблих осіб, зазначених у п. 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000,00 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за деякими виключеннями.

Відповідно до п. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у випадках, зазначених у пп. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, зокрема, в разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають, зокрема, жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Як передбачено ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Статтею 74 СК України врегульовано, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати в сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99, обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, окрім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц).

Відповідно до ст. 229 ЦПК України, суд, при дослідженні доказів під час розгляду справи, встановив наступне.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 29.06.1978, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (а.с.133).

Як слідує з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, ОСОБА_4 із 22.09.2012 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9 ), який згідно з рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2023, яке набрало законної сили 12.05.2023 (а.с.131-132), розірвано, відомості про що внесено до актового запису 26.10.2024 (а.с.184-185).

Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оброни України від 13.11.2024 № 3410, старший солдат ОСОБА_4 , у періоди з 11.07.2022 по 19.10.2022, із 23.10.2022 по 23.12.2022, із 01.03.2023 по 11.06.2023, із 18.06.2023 по 31.08.2023, із 17.09.2023 по 28.03.2024, із 16.04.2024 по 28.07.2024 та з 14.08.2024 по ІНФОРМАЦІЯ_2 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в населених пунктах Донецької та Харківської областей (а.с.134).

Під час виконання бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_2, отримавши поранення несумісні з життям біля с. Синьківка Петропавлівської сільської територіальної громади Куп`янського району Харківської області, загинув старший солдат ОСОБА_4 , про що 26.09.2024 за № 4/РК/1319 начальником відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 , на ім`я ОСОБА_1 направлено сповіщення сім`ї загиблого (а.с.8)

Як вбачається з копії лікарського свідоцтва про смерть від 26.09.2024 № 12-17/357-Шв/24, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у н. п. Синьківка Куп`янського району Харківської області, у результаті отримання вибухової травми, виконуючи бойові завдання (а.с.9).

Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 01.10.2024 видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 (а.с.10)

Згідно з відповіді командира військової частини № НОМЕР_3 ОСОБА_11 від 04.12.2024 № 3038, на адвокатський запит адвоката Сергійчика А.О., повідомлено, що у приватних розмовах із військовослужбовцями свого підрозділу, ОСОБА_4 згадував ОСОБА_1 та називав дружиною. Проте, жодних документів, які б підтверджували цей статус останньої, у військовій частині НОМЕР_4 , немає. У анкетних даних (інформація про родичів), вказана матір: ОСОБА_3 . ОСОБА_1 вказана в анкетних даних як «контактна особа» (а.с.11).

Як слідує з відповіді на адвокатський запит цієї ж військової частини від 14.08.2025, ОСОБА_4 на ім`я свого безпосереднього командира складено рапорт про надання відпустки строком 15 (п`ятнадцять) діб, із 29.03.2024. У цьому рапорті ОСОБА_4 вказав про те, що відпустку буде проводити за адресою: АДРЕСА_1 …дружина ОСОБА_12 , зазначено її контактний телефон (а.с.221).

Рішенням Криворізького районного суду від 24.10.2016, шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_1 , зареєстрований 03.09.2005 виконкомом Гейківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 5, розірвано. Рішення набрало законної сили від 22.11.2016 (а.с.25), що також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб.

Із фотознімків долучених до заяви вбачається, що на них спільно зображені ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Також на фото наявна дата їх фіксації, а саме, 10.07.2023, 07.04.2024, 03.03.2024, 24.08.2023, 25.08.2023, при цьому, останнє має посилання на місце фіксації: м. Ямпіль, Донецька область (а.с.17-21).

Згідно з виписки по картковому рахунку належному ОСОБА_1 слідує, що в період часу з 16.08.2023 по 03.09.2024 по такому здійснювалися трансакції, у тому числі безготівкове зарахування, а також перекази та розрахунки з вищевказаного рахунку, призначення котрих не вказано (а.с.13-15).

Як слідує з відповіді АТ «Державний ощадний банк України», банк не має технічної можливості надати відомості щодо перерахування коштів між рахунками.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 надала показання про те, що її чоловік проходив військову службу разом з ОСОБА_4 . У розмові чоловік часто згадував ОСОБА_5 та його дружину ОСОБА_12 , із якою той познайомився в Польщі, ще до війни. Чоловік загинув. ОСОБА_5 , під час перебування у відпустці, приблизно у травні 2024 року, разом із ОСОБА_12 , приїздили на могилу чоловіка вшанувати його пам`ять і саме тоді вона вперше познайомилася зі ОСОБА_12 . ОСОБА_5 представив її дружиною. Про їх спільне проживання, ведення спільного побуту, нічого пояснити не може, оскільки про такі обставини їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні надав показання про те, що служив певний час з ОСОБА_4 , приблизно 1,5 роки. У розмові останній часто згадував жінку на ім`я ОСОБА_12 , називав її дружиною. Приблизно у серпні-вересні 2023 року він вперше познайомився з ОСОБА_16 , яка приїздила до ОСОБА_5 за місцем служби, а саме у м. Слав`янськ, під час перебування останнього у короткостроковій відпустці на 2-3 дні. Де саме вони проживали у цей час, йому не відомо, переважно, це були орендовані квартири, готелі. Також повідомив, що ОСОБА_5 зі ОСОБА_12 щодня спілкувалися по телефону, тому він сприймав їх як подружжя. Зі слів ОСОБА_5 йому відомо, що зі ОСОБА_12 він до війни проживав у Польщі. Зі слів інших побратимів також відомо, що ОСОБА_12 часто відвідувала ОСОБА_5 за місцем служби.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 надала показання про те, що її похресник, ОСОБА_4 , який був військовослужбовцем, під час перебування у відпустці, 02.08.2024, відвідував її у м. Херсоні. Під час розмови з ОСОБА_5 , останній, серед іншого, висловлював наміри після закінчення війни відновити сімейне життя з колишньою дружиною ОСОБА_18 , до якої, навіть після розлучення, мав почуття. Про ОСОБА_1 розповідав як про знайому, серйозних намірів щодо неї не висловлював. Також повідомила, що бачила спільні світлини ОСОБА_5 зі ОСОБА_12 під час відпочинку, однак особисто з нею не знайома. ОСОБА_5 їй ніколи не говорив про те, що проживав зі ОСОБА_12 , намірів одружитися з нею не висловлював.

Дослідивши та проаналізувавши докази, які надано учасниками процесу та витребувано судом, суд дійшов висновку, що вони, як кожен окремо, так і в сукупності, не доводять факту спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_4 , як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, у період із червня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ні в заяві, із якою ОСОБА_1 звернулася до суду, ні в судовому засіданні безпосередньо, ОСОБА_1 не могла зазначити конкретне місце її проживання з ОСОБА_4 . Належних доказів тому, що вони разом проживали у Польщі, суду не надано. Більш того, як засвідчує довідка про участь у бойових завданнях, ОСОБА_4 із грудня 2022 року по вересень 2024 року постійно залучався до виконання бойових завдань на території Донецької та Харківської областей. Відвідування ОСОБА_4 під час його перебування у короткострокових відпустках ОСОБА_1 , зокрема, і в республіці Польща та проведення разом часу, а також відвідування ОСОБА_1 . ОСОБА_4 за місцем несення служби останнім, не свідчить про те, що вони мали спільний побут, вели господарство, мали спільний бюджет, тобто, що між ними були відносини, притаманні подружжю.

Виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 про отримання грошових переказів не містить даних про відправника, їх мету, призначення, правову природу таких переказів, що могло б підтверджувати факт наявності спільного бюджету, утримання спільного майна.

Дослідженням світлин, долучених до матеріалів справи, встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були знайомі, проводили разом дозвілля, що може свідчити про існування між ними близьких, романтичних стосунків. Водночас, ці відносини не можна ототожнювати з подружніми/шлюбними відносинами.

Попри те, ці світлини, а також інші докази, зокрема, показання свідків, не засвідчують жодних фактичних даних, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вирішували побутові питання спільного проживання, витрати на житло, комунальні послуги, придбання майна, формування спільного бюджету, поділ взаємних прав та обов`язків, тощо.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може достовірно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 588/350/15, від 19.03 2020 у справі № 303/2865/17, від 23.09.2021 у справі № 204/6931/20, від 30.06.2022 у справі № 694/1540/20).

Факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій, за відсутності інших достатніх доказів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04.12.2023 у справі № 543/563/22).

Аналізуючи вищевикладене, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази, котрі б свідчити про спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оскільки надані фактичні дані здебільшого свідчать про можливо близькі відносини останніх, спілкування перебуваючи на відстані та проведення дозвілля.

Не переконливими також є доводи заявника про те, що у ВЧ, де проходив службу ОСОБА_4 її сприймали як дружину останнього, у зв`язку з чим, після загибелі ОСОБА_4 , на її ім`я направлено сповіщення сім`ї загиблого, оскільки вони спростовуються даними, викладеними в листі командира військової частини від 04.12.2024 № 3038, із котрої вбачається, що єдиною близькою особою в особовій справі військового вказана матір ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 зазначена як «контактна особа».

Окрім того, отримання ОСОБА_1 такого сповіщення не є беззаперечним доказом її проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність, допустимість, достовірність і достатність таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Суд, надавши обґрунтовану правову оцінку поданим доказам, дійшов висновку, що відсутні такі, які б підтверджували факт ведення ОСОБА_1 із ОСОБА_4 спільного господарства протягом заявленого періоду, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах із утримання житла, його ремонту, досягнення усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які б засвідчували реальність сімейних відносин, заявник не надала, а тому, із урахуванням балансу вірогідностей, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 2, 81, 89, 229, 258, 259, 263-265, 273, 293, 294, 315, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 13.10.2025

Суддя: