Справа № 143/224/25
Провадження № 22-ц/801/2166/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тітова Т. Л.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 рокуСправа № 143/224/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Панасюка О. С., Сала Т. Б.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 13 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді Тітової Т. Л., дата складення повного тексту рішення 21 серпня 2025 року, -

в с т а н о в и в :

11.03.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

11.03.2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, в якому просила припинити з січня 2025 року стягнення з неї на користь ОСОБА_2 аліментів на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що стягуються на підставі рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 27.11.2019 у цивільній справі № 143/1062/19.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 27.05.2025 року позови об`єднані в одне провадження (а.с.110).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 27.11.2019 у справі № 143/1062/19 з позивачки стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист, який наразі перебуває на виконанні у Погребищенському відділі ДВС у Вінницькому районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (виконавче провадження № 61235203). Проте, починаючи з січня 2025 року дочка позивачки фактично проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, проте відповідач продовжує отримувати аліменти та не допомагає їй матеріально.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 13 серпня 2025 року первісний позов задоволено частково:

-стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 11 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття;

-припинено стягнення з дня набрання рішенням законної сили з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що стягуються на підставі рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 27.11.2019 у справі № 143/1062/19.

-вирішено питання розподілу судових витрати: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею при подачі позовної заяви до суду судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 к., а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина перебуває на утриманні матері, що підтверджується письмовими доказами та поясненнями свідків. Отже, після набрання чинності рішенням суду, яким з позивачки стягувалися аліменти на користь відповідача, виникли обставини, що є підставою для припинення такого стягнення і відповідно слід стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки. Разом з тим, суд не знайшов підстав припиняти стягнення аліментів з позивачки на користь відповідача з січня 2025 року (як про те просила позивачка), вказав, що відповідно до положень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006, датою припинення стягнення аліментів є дата набрання законної сили рішенням суду, тому припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 можливе лише з дня набрання законної сили рішенням суду про їх припинення. Водночас аліменти з ОСОБА_2 на користь позивачки підлягають стягненню з дня подання нею відповідного позову до суду.

З таким рішенням суду частково не погодилась ні позивачка, ні відповідач.

Так, 04.09.2025 року позивачка ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуване рішення в частині визначення дати, з якої слід припинити стягнення аліментів, а саме: задовольнити її вимогу про припинення стягнення аліментів з січня 2025 року, оскільки саме з цього часу дитина проживає з нею і перебуває на її повному триманні, натомість відповідач продовжує отримувати аліменти. Суд невірно послався на судову практику і безпідставно виснував, що припинення стягнення можливе лише з дати набрання рішенням суду законної сили.

18.09.2025 року відповідач ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення судом першої інстанції моменту стягнення аліментів з нього на користь позивачки та визначити початок стягнення з дати набрання рішенням законної сили, а не з моменту звернення позивачки до суду, як про те зазначив суд першої інстанції. Адже відбулося подвійне стягнення аліментів, оскільки суд стягнув з нього аліменти з моменту звернення позивачки до суду (з 11 березня 2025 року), а припинив стягнення з неї з моменту набрання рішенням законної сили (а це вересень 2025 року).

26 вересня 2025 року від позивачки ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому вона заперечила проти доводів апеляційної скарги, підтримує позицію, викладену в поданій нею апеляційній скарзі.

Будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи учасники до суду не з`явилися будь-яких клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надсилали, а тому їх неявка не перешкоджає розгляду справи, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення частково не відповідає вказаним вимогам закону.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10.06.2013 виконкомом Адамівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7).

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 31.05.2019 (справа № 143/517/19) шлюб між сторонами розірвано (а. с. 8, 9).

Рішенням цього ж суду від 27.11.2019 (справа № 143/1062/19) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення набрало чинності 28.12.2019 (а. с. 59-62).

Станом на 03.03.2025 у Погребищенському ВДВС ЦМУМЮ (м. Київ) на виконанні перебуває виконавче провадження № 61235203, відкрите 12.02.2020, боржник ОСОБА_1 , стягував ОСОБА_2 (а. с. 63).

В наявному в матеріалах справи акті обстеження умов проживання від 12.02.2025, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , за заявою ОСОБА_1 , зазначено: «дитина певний час проживала то з матір`ю, то з бабою зі сторони батька. З батьком ОСОБА_4 не проживала. Майже два останніх місяці дівчинка постійно проживає з матір`ю та має бажання і в подальшому залишитись з матір`ю» (а. с. 65, 66).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Погребищенської міської ради від 28.02.2025 № 1-14 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з батьком ОСОБА_2 , але проживає за адресою: АДРЕСА_1 з матір`ю ОСОБА_1 (а. с. 68).

Відповідно до довідки КП «Погребищенський ліцей № 2 Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області» від 09.01.2025 № 3 мати ОСОБА_1 дійсно приймає участь у вихованні дитини ОСОБА_3 учениці 6-Б класу навчального закладу. Відвідує ліцей, приходить на батьківські збори, цікавиться успіхами дитини. Дитина доглянута, завжди акуратна (а. с. 10).

Згідно з довідками КП «Погребищенська ЦЛ Погребищенської міської ради» від 30.12.2024 ОСОБА_1 протягом останніх п`яти років за допомогою до психіатра та нарколога не зверталася (а. c. 13).

Позивачка ОСОБА_1 дбає про стан здоров`я своєї дочки ОСОБА_4 , оплачує її лікування (а. с. 26-37).

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

У справі, яка переглядається, на підставі рішення Погребищенського районного суду Вінницької області у справі № 143/1062/19 від 27 листопада 2019 року, ОСОБА_1 зобов`язана сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції вірно встановив і ця обставина не оспорюється сторонами у справі, що неповнолітня ОСОБА_3 з січня 2025 року проживає з матір`ю. Отже, після набрання чинності рішенням суду, яким з позивачки стягувалися аліменти на користь відповідача, виникли обставини, що є підставою для припинення такого стягнення.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для припинення стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі рішення Погребищенського районного суду Вінницької області у справі № 143/1062/19 від 27 листопада 2019 року, а також правильно виснував, що аліменти слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 , з якою проживає та в якої перебуває на утриманні донька ОСОБА_4 .

За загальним правилом, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (частина перша статті 191 СК України).

Відтак висновок суду першої інстанції про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки з моменту її звернення до суду (з 11.03.2025 року), - є вірним та ґрунтується на приписах закону. З огляду на цю норму закону, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про необхідність стягнення з нього аліментів не з дати звернення позивачки до суду, а з дати набрання рішенням законної сили, - не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак подана ним апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Разом з тим, визначаючи момент припинення стягнення аліментів з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 , суд першої інстанції припустився помилки, повязавши момент припинення стягнення аліментів з датою набрання рішенням законної сили. Посилання суду на пункт 23 Постанови Пленуму ВСУ № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 є помилковим, оскільки в зазначеному пункті постанови Пленуму не описано такої підстави припинення стягнення як зміна місця проживання дитини та перебування дитини на утриманні платникам аліментів.

Судом першої інстанції не враховано, що нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з батьком, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.

З огляду на мету аліментів на дитину, те, що аліменти є власністю дитини, тобто аліменти повинні «йти» за дитиною, момент припинення їх сплати одним із батьків має співпадати з моментом отримання їх іншим з батьків. Відтак, враховуючи приписи частини 1 статті 191 СК України, слід припинити стягнення аліментів з позивачки на користь відповідача також з дати її звернення до суду, тобто з 11 березня 2025 року.

Отже, доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 в цій частині є частково підставними: суд невірно визначив момент припинення стягнення аліментів з неї на користь відповідача, проте цей момент слід визначити з дня її звернення до суду, що свідчить про виникнення спору, а не з січня 2025 року як про те вона вказувала в позовній заяві та в апеляційній скарзі Відтак рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення дати припинення стягнення аліментів.

Подібний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 186/126/21?від 30 серпня 2023 року у справі № 495/5950/21.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково та змінити дату припинення стягнення з неї аліментів на користь відповідача.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, понесені ним судові витрати в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 13 серпня 2025 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частин в такій редакції:

«Припинити стягнення із 11 березня 2025 року аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що стягуються на підставі рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2019 року у справі № 143/1062/19.»

В решті рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 13 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 жовтня 2025 року.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. С. Панасюк

Т. Б. Сало