ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7571/25 Справа № 172/585/25 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 08.02.2024 року між позивачем та відповідачем за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», було укладено електронний договір № 1345-3947 про відкриття кредитної лінії.

Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець виконав умови договору і надав позичальнику 5200 грн. на строк 300 днів (базовий період 20 днів) за зниженою відсотковою ставкою 2,50% в день, стандартною відсотковою ставкою 2,50% в день. Відповідач не виконав умови договору і не повернув у повному обсязі грошові кошти, тому станом на 16.01.2025 року утворилася заборгованість в сумі 41700,00 грн., однак кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 18200,00 грн. за умови погашення решти заборгованості у розмірі 23500,00 грн..

Враховуючи наведене, а також часткове списання заборгованості ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 500 грн., з яких 5 200 грн. прострочена заборгованість за кредитом та 18 300 грн. прострочена заборгованість за процентами, а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1345-3947 від 08.02.2024 року в сумі 5 300 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 5 200 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 100 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» судовий збір в сумі 545,04 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» просить скасувати рішення суду першої інстанції від 14.05.2025 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимогу повному обсязі у розмірі 23 500 грн., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

З доводами, аналогічними доводам позовної заяви, зазначав, що між сторонами 08.02.2024 року укладено Договір про відкриття кредитної лінії, який складається із кількох окремих документів та в якому погоджено всі істотні умови договору, зокрема і розмір процентів, які нараховувались відповідачу у межах погоджених строків кредитування.

Також наголошував, що базовий період строк протягом якого боржник (позичальник) бажає сплачувати саме процент за користування кредитом (в даному випадку 20 днів), який він сам обирає при заповнення заявки на отримання грошових коштів. А строк кредитування строк на який видаються грошові кошти, якими він може користуватися. У даному випадку відповідно до умов договору від 08.02.2024 року складає 300 днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, тобто до 03.12.2024 року.

Звертає увагу суду на те, що відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, проценти нараховувались в межах погодженого сторонами 300 денного строку дії договору, при цьому нарахувань штрафів, пені або відсотків у порядку ст. 625 ЦК України не здійснювалось.

Також зазначає, що позичальник, як споживач послуг не відмовлявся в односторонньому порядку від укладенні договору та продовжував користуватись кредитними коштами, а також не оспорював кредитний договір у встановленому законом порядку, а тому він є дійсним та таким,що підлягає виконанню.

Представником ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначала, що заявлений розмір відсотків за користування кредитом, з огляду на саму суму наданого відповідачу кредиту є несправедливими, суперечать принципам розумності і добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків відповідача як споживача послуг. Крім того звертав увагу, що відповідачем було сплачено 2 500 грн. в рахунок погашення заборгованості, які не були враховані позивачем під час розрахунку заборгованості. Наголошував, що відповідно до п.2,3 договору загальна сума вартості кредиту становила 7 800 грн. а не 23 500 грн. Також в подальшому, після ухвалення рішення судом першої інстанції, відповідач погасила заборгованість на вимогу позивача, про що повідомила його через електронну пошту.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 23 500 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, а тому фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 5 200 грн. підлягають поверненню фінансовій установі. Однак заявлена кредитодавцем сума заборгованості за відсотками складається із процентів, які були

нараховані після закінчення строку дії договору, крім того зазначений у договорі розмір відсотків не відповідає засадам справедливості, розумності та добросовісності.

Проте такі висновки не в повній мірі відповідають встановленим обставинам.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного

документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Судом першої інстанції встановлено, 08.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії№ 1345-3947. Відповідачем договір підписано одноразовим ідентифікатором.

Згідно умов п.4.1 та п.4.12 договору від 08.02.2024 року кредитодавець надав відповідачу кредит в сумі 5 200 грн. строком на 300 календарних днів з датою повернення кредиту 03.12.2024 року.

Відповідно до п.4.6 договору від 08.02.2024 року кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок позичальника вказаний у реквізитах електронного платіжного засобу.

Згідно з п.4.8 договору від 08.02.2024 року базовий період складає 20 календарних днів, який починається з дати видачі кредиту. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду або погашення заборгованості за процентами.

Відповідно до п.4.9 договору від 08.02.2024 року сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду.

Згідно з п.4.10 договору від 08.02.2024 року нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування протягом всього строку дії. Стандартна процентна ставка становить 2,5%.

Відповідно до з п.4.14 договору процентна ставка орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення складає 44 200 грн. та включає суму кредиту та проценти за користування кредитом.

Пунктом 5.3 договору від 08.02.2024 року визначено розрахунок для повного погашення кредиту в останній день першого базового періоду 27.02.2024 року та визначено, що у цей день відповідач мав сплатити 5 200 грн. отриманого кредиту та 2 600 грн. відсотків за користування кредитом у перший базовий період, всього сплатити 7 800 грн.

Також, договором передбачено, що невід`ємною його частиною є додатки: правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором відповідно до Методики НБУ

Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором також підписано і таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1345-3947 від 08.02.2024 року (графік платежів за договором) який відповідає умовам п.4.10 договору.

ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало свої зобов`язання, надало ОСОБА_1 кредит в сумі 5 200 грн, шляхом зарахування коштів на платіжну картку останньої, що підтверджується довідкою, складеною позивачем та відомостями з реєстру наданих кредитів, здійснених за допомогою сервісу LiqPay АТ КБ «ПриватБанк».

Позивачем суду надано розрахунок заборгованості згідно із яким 16.01.2025 року заборгованість ОСОБА_1 за договором № 1345-3947 від 08.02.2024 року становить 41 700 грн. Заборгованість складається з 5 200 грн. основний борг та 36 500 грн. проценти.

В позовній заяві позивач зазначав, що до ОСОБА_1 було застосовано програму лояльності та зменшено розмір заборгованості за договором № 1345-3947 від 08.02.2024 року до 23 500 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту 5 200 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 18 300 грн., які вони і просили стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як було зазначено вище та не заперечується сторонами, вони 08.02.2024 року підписали договір № 1345-3947, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кошти у розмірі 5 200 грн. У вказаному договорі сторонами погоджено розмір процентів та порядок їх нарахування та відповідно до розрахунку заборгованості вони нараховувалась протягом строку дії договору, а саме до 03.12.2024 року (п.4.12 договору від 08.02.2024 року). При цьому згідно розрахунку сплачені відповідачем 05.03.2024 року кошти на погашення кредиту за договором від 08.02.2024 року у розмірі 2 500 грн. були враховані кредитодавцем під час розрахунку загальної суми заборгованості. На зазначене суд першої інстанції не звернув увагу та прийшов до посилкового висновку про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 100 грн. з розрахунку що строк кредитування погоджений сторонами до 27.02.2024 року. Ще раз необхідно наголосити, що це строк базового періоду (п.5.3.1), а строк кредитування закріплений у п. 4.12 договору та закінчується 03.12.2024 року.

Зменшуючи розмір нарахованих відсотків, суд першої інстанції правильно врахував, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення відсотків у розмірі 18 300 грн. є явно завищеною, а також такою, що не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Однак судом першої інстанції помилково зазначено, що строк кредитування закінчився,що не давало підстав нараховувати відсотки.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року по справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.

Також відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Відповідно до п.8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованості за нарахованими процентами навіть у зниженому варіанті у розмірі 18 300 грн. не є співмірною сумі кредиту у 5 200 грн. за договором № 1345-3947 від 08.02.2024 року, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

За таких обставин зменшенню підлягає розмір процентів за вказаним договором з огляду на розмір суми кредиту до 5 000 грн.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. При цьому зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч.4 ст. 376 ЦПК України).

Враховуючи те, що висновки суду з приводу стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 100 грн. не відповідають обставинам справи у частині строку кредитування, а відповідно і їх розміру, то рішення суду першої інстанції у частині розміру стягнутих з відповідача відсотків підлягає зміні, з у рахуванням принципів розумності та добросовісності.

Згідно частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме на 43 %, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2 604,08 грн. А тому рішення суду у цій частині також підлягає зміні.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 23 500 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року в частині стягнутої з ОСОБА_1 загальної суми заборгованості за кредитним договором № 1345-3947 від 08.02.2024 року змінити з «5 300 гривень 00 копійок» на «10 200 гривень 00 копійок», та суму заборгованості за нарахованими відсотками зі «100,00 грн.» на «5 000,00 грн.», а також в частині стягнутого з відповідача на користь позивача судового збору з «545,04 грн» на « 2 604,08 грн.».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: