Справа № 344/4288/25
Провадження № 2/344/2392/25
У Х В А Л А

09 жовтня 2025 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

при секретарі судового засідання Кузнєцової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковель» про стягнення грошових коштів за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2025 року позивач ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , звернулася до суду з позовом до відповідача 1 Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, с. Микитинці, вул. Юності, 2В, відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковель», місцезнаходження: Івано-Франківська область, м. Яремче, село Поляниця, участок Щивки, буд.2, про стягнення грошових коштів за час затримки розрахунку при звільненні у загальному розмірі 739 241,75 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 березня 2025 року вказану цивільну справу розподілено для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В.

Ухвалою суду від 14 березня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 30 червня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, пояснила, що заборгованість по заробітній платі сплачена у повному обсязі, у зв`язку з несвоєчасною сплатою заборгованості просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, матеріали справи, виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить:

1) стягнути з Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - 62 776,32 грн боргу по заробітній платі, з яких 61 888,68 грн - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.10.2024 по 25.02.2025, 887,64 грн - компенсація втрати частини доходів, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за жовтень 2024 року - грудень 2024 року;

2) стягнути з Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 676 465,41 грн боргу по заробітній платі, з яких: 552 577, грн - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.02.2021 по 01.10.2024, 123 887,91 грн - компенсація втрат частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати» за березень 2021 року - вересень 2024 року.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, предметом позову в цій справі є дві вимоги майнового характеру про стягнення з відповідачів середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрат частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати».

Позивач вказує, що звільняється від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

З огляду на зміст статті 2 Закону України "Про оплату праці" (де визначено структуру заробітної плати) та рішення Конституційного суду України від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 і від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні не може бути кваліфікований як заробітна плата, адже має зовсім іншу правову природу ніж винагорода за працю, позаяк є компенсаційною санкцією до роботодавця за несвоєчасний розрахунок.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 згадано, що "за змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір, згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях".

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 сформульовано схожу правову позицію, у силу якої: "Середній заробіток за статтею 117 Кодексу законів про працю України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану робочу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати".

Наведений правовий висновок відображено і у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 липня 2023 року у справі №522/16890/20.

Отже, норми пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» не поширюється на вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому позивач повинен сплатити судовий збір за дану позовну вимогу.

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», то дані вимоги також не входять у структуру заробітної плати. Отже, судовий збір за дані вимоги сплачується позивачем за загальними правилами, тобто залежно від суми позовних вимог.

Згідно положень підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1211,20 грн, та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (не більше 15140,00 грн).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн.

Виходячи зі змісту позовної заяви, позивачем заявлено дві вимоги майнового характеру, але до позову не долучений документ про сплату судового збору у розмірі, встановленому законом.

Отже, позивачу необхідно сплатити судовий збір за позовні вимоги майнового характеру у загальному розмірі 739 241,75 грн у розмірі 1 відсотку ціни позову, тобто у розмірі 7 392,41 грн.

Згідно частини одинадцятої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

За таких обставин вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення вищевказаних недоліків шляхом надання до суду документу про сплату судового збору у розмірі 7 392,41 грн.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 194, 259, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковель» про стягнення грошових коштів за час затримки розрахунку при звільненні - залишити без руху, надавши позивачу за зустрічним позовом строк п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали для виправлення недоліків, вказаних у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у випадку невиконання вимог даної ухвали, позовна заява вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Копію ухвали направити для відома та виконання позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 09 жовтня 2025 року.

Суддя Мелещенко Л.В.