ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року

м. Київ

Справа № 646/3832/23

Провадження № 61-2022св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Ситнік О. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року в складі судді Демченко І. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 13 січня 2025 року в складі колегії суддів Тичкової О. Ю., Маміної О. В., Пилипчук Н. П.

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок та

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати право власності на житловий будинок літ. «А-4» загальною площею 115,6 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

20 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила припинити дію договору іпотеки від 14 липня 2008 року, укладеного між нею та Публічним акціонерним товариством (далі - ПАТ) «ОТП Банк»; скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_3 на кватиру АДРЕСА_2 ; виселити ОСОБА_2 разом з іншими мешканцями його родини зі будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 66 066,00 дол. США майнової шкоди та 2 400 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, постанови апеляційного суду

16 жовтня 2024 року ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено. Роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення до суду з цим позовом у загальному порядку.

13 січня 2025 року постановою Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження та позову з додатками отримала особисто 27 травня 2024 року, зустрічна позовна заява подана до суду 20 серпня 2024 року, тобто з пропуском строку, встановленого частиною першою статті 193 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Зазначені позивачкою причини пропуску строку на подання зустрічної позовної не можна вважати поважними, оскільки станом на час відкриття провадження в справі та отримання відповідачкою ухвали про відкриття провадження у справі м. Чугуїв вже не перебувало в зоні активних бойових дій, а неможливість вільно пересуватись територією України та брак коштів не позбавляли її права подати зустрічний позов через систему «Електронний суд». Крім цього, ОСОБА_1 не обґрунтовано, які саме докази та документи були необхідними для звернення до суду з зустрічним позовом. ОСОБА_1 не позбавлена права на звернення до суду із позовом у загальному порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

24 лютого 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року, постанову Харківського апеляційного суду від 13 січня 2025 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про прийняття її зустрічної позовної заяви.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає порушення норм процесуального права.

Посилається на те, що суди не врахували, що на момент розгляду цієї справи м. Чугуїв продовжує перебувати в Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого Наказом міністерства реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 року № 309. Крім цього, фактично обстріли міста продовжуються.

У судовому засіданні 08 липня 2024 року вона повідомляла суд першої інстанції про те, що має намір подати зустрічну позовну заяву, проте необхідні для цього документи у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення рф на територію України були передані заявницею в інший регіон України. І саме з цієї причини та з метою надання терміну для подачі зустрічного позову суд не перейшов до розгляду справи по суті, а відклав підготовче судове засідання.

Суд апеляційної інстанції, вказавши, що заявниця не була позбавлена можливості звернутися до суду із зустрічним позовом через систему «Електронний суд», не встановив, чи була в неї така можливість.

Посилання суду на можливість ОСОБА_1 звернутись з позовом в загальному порядку замість подачі зустрічного позову протирічить принципу розумності та ефективності судового розгляду, тому що основний й зустрічний позови мають спільне походження, стосуються одних і тих самих обставин, одного предмета та спрямовані на один і той самий об`єкт. Більш того, задоволення одного позову буде прямою підставою для залишення іншого без задоволення.

Суди не застосували висновки Верховного Суду, сформульовані в постанові від 29 вересня 2022 року в справі № 500/1912/22, про те, які причини пропуску строку суд може вважатися поважними.

Доводи інших учасників справи

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзиву та вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопад 1950 року (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У пункті 1 статті 6 Конвенції гарантується «процесуальна» справедливість, тобто змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Стар Кейт Епілекта Гевмата та інші проти Греції» (Star Cate Epilekta Gevmata and other v. Greece), заява № 54111/07)).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 19 квітня 1994 року в справі «Ван де Гук проти Нідерландів» (Van De Hurk v. The Netherlands), серія A № 288)).

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно із частиною сьомою статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Частиною першою статті 193 ЦПК України встановлено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до частини третьої статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Згідно із частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій (див. постанову Верховного Суду від 25 жовтня 2024 року в справі № 944/1978/23).

Із матеріалів справи вбачається, що у квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок літ. «А-4» загальною площею 115,6 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

16 травня 2024 року ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання 04 червня 2024 року об 11 год. Відповідачу надано строк до 01 червня 2024 року для подання відзиву на позовну заяву (а. с. 69).

Відповідно до частини першої статті 193 ЦПК України строк для подання зустрічної позовної заяви судом також було встановлено до 01 червня 2024 року.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з трек-ідентифікатором № 798 ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження та копію позову з додатками отримала особисто 27 травня 2024 року.

20 серпня 2024 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічну позовну заяву про припинення дії договору іпотеки від 14 липня 2008 року № PML-706/121/2008, укладеного між нею та ПАТ «ОТП Банк»; скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 ; виселення ОСОБА_2 разом з іншими мешканцями його родини у спірному будинку АДРЕСА_1 ; стягнення з ОСОБА_2 матеріальних збитків у розмірі 66 066,00 доларів США та відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 400 000,00 грн.

Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події (частина четверта статті 124 ЦПК України).

Відповідно до частини першої стаття 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).

Оскільки зустрічна позовна заява подана до суду 20 серпня 2024 року, то відповідно до частини першої статті 193 ЦПК України вона є такою, що подана з пропуском встановленого строку.

Судова колегія погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що зазначені позивачкою причини пропуску строку на подання зустрічної позовної не можна вважати поважними, оскільки станом на час відкриття провадження в справі та отримання відповідачкою ухвали про відкриття провадження в справі м. Чугуїв вже не перебувало у зоні активних бойових дій, а неможливість її вільно пересуватись територією України та брак коштів не позбавляли її права подати зустрічний позов через систему Електронний суд. Крім цього, ОСОБА_1 не обґрунтовано, які саме докази та документи були необхідними для звернення до суду з зустрічним позовом.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року в справі № 990/115/22 запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин , пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Враховуючи вищевикладене, сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні, посилання на існування воєнного стану без належного обґрунтування, мотивування та аргументування впливу на неможливість своєчасного звернення до суду з заявою, нехтування процесуальними строками встановленими судом та строками встановленими законом, неподання відповідних підтверджуючих доказів, що унеможливили вчинення процесуальної дії у відповідний строк, не є підставою для поновлення такого процесуального строку.

Крім того, відповідно до вимог статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Заявлені позовні вимоги зустрічного позову про визнання припиненим договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_1 та «ОТП Банк», не взаємопов`язані з первісним позовом про визнання права власності ОСОБА_2 на житловий будинок.

Колегія суддів звертає увагу, що повернення зустрічної позовної заяви відповідно до частини третьої статті 194 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не позбавляє права ОСОБА_1 на звернення до суду із позовом в загальному порядку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 січня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік
Судді:В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська