Провадження №: 2-о/755/45/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Онопрійчук Д.П.

за участю: представника заявника - ОСОБА_9

представника заінтересованої особи Департаменту (Центр) надання адміністративних послуг ВО КМР (КМДА) - Примака О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Департамент (Центр) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) державний реєстратор прав на нерухоме майно Набок Віталій Миколайович, Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва, із заявою, в якій просить суд: встановити факт належності ОСОБА_1 договору купівлі-продажу квартири від 20.05.2000, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68,8 кв.м., посвідчений державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори Піддубною С.П., зареєстрований в реєстрі за № 3-226.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.05.2000 між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68,8 кв.м. У зв`язку із виникненням необхідності внесення інформації про власника квартири до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заявниця звернулася до департаменту (Центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), проте у проведенні реєстраційних дій їй було відмовлено у зв`язку з тим, що подані документи не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: заявником заявлено право на реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за суб`єктом ОСОБА_5 та подано договір купівлі-продажу № 3-2260 від 20.05.2000 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за суб`єктом права ОСОБА_6 . Внести виправлення до договору купівлі-продажу квартири від 20.05.2000 заявниця не має можливості, оскільки Двадцятої київської державної нотаріальної контори вже не існує, архів не має повноважень вносити виправлення, тому єдиним можливим варіантом підтвердити належність їй правовстановлюючого документу на квартиру є звернення до суду. Крім того, заявник зазначила, що частину документів вона має із зазначенням прізвища « ОСОБА_7 », а частину як « ОСОБА_8 ». А зважаючи на наявну розбіжність у написанні прізвища, у заявника виникли перешкоди у внесенні відповідної інформації до Державного реєстру прав на нерухоме майно, і відповідно вона позбавлена права розпоряджатися своїм майном.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04.11.2024 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду у порядку окремого провадження, призначено судове засідання.

20.11.2024 від представника заінтересованої особи Департаменту (Центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Строяновського О.В. надійшли пояснення щодо заяви про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, у яких останній вказав, що для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 , на підставі відповідного документу, заявнику необхідно встановити юридичний факт, а саме належності їй договору купівлі-продажу квартири від 20.05.2000, що посвідчений державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори Піддубною С.П. та зареєстрований в реєстрі за № 3-2260. Проте в даному провадженні Департамент (Центр) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не може виступати заінтересованою особою, оскільки він не є органом державної реєстрації прав. Крім того, державний реєстратор не є посадовою особою Департаменту (Центру) надання адміністративних послуг. Тому при задоволенні заяви результат не матиме наслідків, оскільки у Департаменту (Центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відсутні повноваження щодо досягнення мети заявника.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12.02.2025 задоволено частково клопотання представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_9 про заміну заінтересованої особи та залучено до участі в справі Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Цього ж дня ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва витребувано у Київського державного нотаріального архіву належним чином засвідчену копію матеріалів нотаріальної справи, щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 20.05.2000, посвідченого державним нотаріусом Двадцятої київської державної нотаріальної контори Піддубною С.М., зареєстрований в реєстрі за № 3-2260.

18.03.2025 від заявника ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення письмових доказів.

Цього ж дня від представника Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Чіпко В.В. надійшли пояснення, у яких остання зазначила, що 23.08.2024 ОСОБА_1 звернулась із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єктом права у цій заяві зазначено ОСОБА_10 . Разом із вказаною заявою було подано договір купівлі-продажу від 20.05.2000 на квартиру АДРЕСА_2 , покупцем у цьому договорі зазначена ОСОБА_6 . Зважаючи на те, що під час розгляду заяви від 23.08.2024 та поданих документів, було встановлено суперечності та невідповідність заявлених прав поданим документам, державним реєстратором було прийнято рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій.

14.08.2025 з Київського державного нотаріального архіву надійшли витребувані документи.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_9 підтримала вимоги заяви з підстав викладених у заявах по суті справи.

Представник заінтересованої особи Департаменту (Центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Примак О.С. у судовому засіданні пояснив, що згідно відповіді ДМС було встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є однією і тією ж особою. У зв`язку з чим, останній не заперечував проти задоволення даної заяви.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якому розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого поряду їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як убачається з матеріалів справи, 20.05.2000 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з одного боку, та ОСОБА_1 , з іншого боку, укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 68,80 кв.м., що посвідчений державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори Піддубною С.П. та зареєстровано в реєстрі за № 3-2260 (а.с.8).

29.08.2024 державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_13 , Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної реєстрації), рішенням №74798512 відмовив у проведенні реєстраційних дій за заявою ОСОБА_1 від 23.08.2024 у зв`язку із встановленими суперечностями та невідповідностями заявлених прав поданим документам, а саме заявником заявлено право на реєстрацію права власності на квартиру, що розташована АДРЕСА_1 за суб`єктом права ОСОБА_14 та подано договір купівлі-продажу №3-2260 від 20.05.2000 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за суб`єктом права ОСОБА_15 (а.с.9).

Завідувач Київського державного нотаріального архіву Гуль Л.О. 17.09.2024 видала архівну довідку №3123/01-17, у якій після розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.09.2024 за вх.№ 3407/01-17, повідомила, що Київський державний нотаріальний архів немає повноважень для виправлення помилки в прізвищі, яке було зазначено в Договорі купівлі-продажу квартири посвідченого Двадцятою київською державною нотаріальною конторою від 20.05.2000 за реєстровим № 3-2260 (а.с.10).

За матеріалами справи убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Сміла Черкаської області народилася ОСОБА_16 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 (а.с.11)

05.08.1965 між ОСОБА_17 , 1931 р.н., уродженцем м. Вязьма, Смоленської обл., та ОСОБА_16 , 1942 р.н., уродженкою м. Сміла, Черкаської обл., укладено шлюб, який зареєстровано в Палаці одруження, м. Київ, актовий запис № 5846. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_8 (а.с.12).

16.05.1985 на ім`я « ОСОБА_1 » було видано профспілковий квиток (а.с.13).

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.07.1996 отримала паспорт громадянина України для виїзду закордон № НОМЕР_2 (а.с.14).

07.08.1998 ОСОБА_1 одержала ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера ДПА у Ватутінському районі м. Києва (а.с.15).

05.05.2016 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 , серія НОМЕР_4 (а.с.16).

ОСОБА_1 оформила картку киянина № НОМЕР_5 (а.с.17).

23.07.2020 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Сміла, Черкаської обл., отримала паспорт громадянина України у вигляді ID-картки № НОМЕР_6 (а.с.18-19).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 54270400 виданої спеціалістом відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА Токаревою С.С. 20.10.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Україна, Черкаська обл., Сміла зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.20).

23.07.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала картку платника податків, якою підтверджується, що вона зареєстрована в державному реєстрі фізичних осіб-платників податків з реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_3 (а.с.21).

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.08.2020 отримала паспорт громадянина України для виїзду закордон № НОМЕР_7 (а.с.22).

Згідно інформації наданої Дніпровським відділом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, 16.07.2020 до відділу звернулась гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно оформлення паспорта громадянина України у формі картки (причина оформлення: обмін у зв`язку з виявленням помилки в інформації внесеній до паспорта та 23.07.2020 було оформлено паспорт громадянина України у формі картки № НОМЕР_6 (8027 - орган видачі) у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до паспорта на підставі поданих документів (а.с.79-80).

Проаналізувавши матеріали справи та наявні у ній документи, суд приходить до висновку, що дійсно є розбіжності в написанні прізвища заявника ОСОБА_1 , що пов`язане з невірним перекладом її прізвища з російської мови на українську - « ОСОБА_8 », « ОСОБА_7 ». При цьому, судом достовірно встановлено, що договір купівлі-продажу, факт належності якого просить встановити заявник, складений на ім`я ОСОБА_1 , належить ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з вказаною заявою, заявник просить встановити факт належності їй правовстановлюючих документів, оскільки зазначена обставина перешкоджає заявнику зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на належну їй квартиру, у зв`язку чим, остання вимушена звернутися до суду.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Згідно ч 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» убачається, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів які, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту.

Як вбачається з викладеного, згідно з законом встановлення вказаних фактів породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаних документів дає змогу заявниці внести відомості про належну їй квартиру до Державного реєстру прав на нерухоме майно, які вона не може внести у встановленому законом порядку, у зв`язку з помилками, які виникли при написанні її прізвища.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів, який просить встановити заявниця є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Департамент (Центр) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) державний реєстратор прав на нерухоме майно Набок Віталій Миколайович, Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про встановлення факту належності правовстановлюючих документів підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись т. ст. 2, 3, 4, 10, 13, 76-81, 89, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315, 319, 353-355 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», із змінами та доповненнями від 25.05.1998, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ), заінтересовані особи: Департамент (Центр) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) державний реєстратор прав на нерухоме майно Набок Віталій Миколайович (код в , вул. Дніпровська набережна, 19-Б, м. Київ), Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (код в , вул. Трьохсвятительська, 4-В, м. Київ) Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, вул. Студентська, 5-7А), про встановлення факту належності правовстановлюючих документів - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , від 20.05.2000, посвідченого державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори Піддубною С.П., зареєстрованого в реєстрі за № 3-2260.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 03.10.2025.

Суддя: