РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючого судді Перекупка І.Г., за участю секретаря судового засідання Конончук Ю.О., за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Богунського районного суду м. Житомира справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним. В обгрунтування позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 . В встановлений законодавством строк він, ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріусу Стражник Т.О., з заявою про право на спадщину як спадкоємець після померлого свого батька ОСОБА_5 04 серпня 2023 р. ним, ОСОБА_4 було отримано довідку № 1174/02-14 від приватного нотаріусу Стражник Т.О., про те, що згідно заповіту (про який йому не було відомо), посвідченого Прімою Н.В., приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу 15.03.2022 р. за реєстром № 435, від імені померлого ОСОБА_5 , все майно переходить дружині - ОСОБА_2 .Він, ОСОБА_4 вважає, що заповіт, посвідчений Прімою Н.В., приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу 15.03.2022 р. за реєстром № 435, вчинено ОСОБА_5 проти його справжньої волі під впливом насильства з боку відповідача. Крім того, на час складання заповіту батько не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки через хворобу він приймав медикаменти, до складу яких входять наркотичні засоби. Також вказаний правочин є таким, що складений з порушенням вимог щодо його форми, так як у ньому відсутній власноручно написаний спадкодавцем текст про те, що заповіт записано нотаріусом з його слів правильно та прочитано вголос.

Просить провести по справі посмертну судово-психіатричну експертизу та визнати заповіт недійсним.

В судовому засіданні позивач, представник позивача, адвокат Ткачук В.В. наполягали на задоволені позовних вимог.

Відповідач, представник відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог наполягаючи на їх безпідставності.

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено.

Згідно протоколу авторозподілу головуючим по справі визначено суддю Перекупка І.Г. (а. с. 12).

Ухвалою суду від 15.09.2023 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 10.30 год. 12.10.2023 р. (а. с. 29-30)

Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Диспозиція ст. 1235 ЦК України передбачає, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Згідно копії заповіту від 15 березня 2022 р. від імені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вказано «…Я, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився в селі Станишівка Житомирського району Житомирської області, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними ДРФО - НОМЕР_1 , на випадок моєї смерті роблю таке розпорядження: все моє рухоме і нерухоме майно, яке належить мені або буде належати мені на день моєї смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і все те, на що я за законом матиму право, я заповідаю моїй дружині, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зміст ст. ст. 1236, 1241, 1254 Цивільного кодексу України мені роз`яснено…

Заповіт складено 14.22 год.

Заповіт на моє прохання, з моїх слів викладено нотаріусом за допомогою загальноприйнятих механічних засобів, мною прочитано вголос…

заповіт посвідчений Прімою Н.В., приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу 15.03.2022 р. за реєстром № 435…» (Т. 1 а. с. 47).

Зі змісту копії трудової книжки на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 свідчить, що «…з 02.01.2008 р. працював лікарем-урологом обласний онкодіспансер по 20.01.2023 р. Трудовий договір припинено у зв`язку зі смертю…(трудові записи №№ 23-31). (Т. 1 а. с. 49-53).

За клопотанням сторони позивача, ухвалою суду від 08.02.2024 р. по справі призначена посмертна, комплексна судово-медична та судово-психіатрична експертизи. (Т. 1 а. с. 151-152).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 315 від 04.03.2025 р. свідчить: «…Як вбачається з наданого свідоцтва, смерть ОСОБА_5 настала ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Обґрунтування та пояснення даних про психічний стан особи та фактів, які встановлені та виявлені при дослідженні об`єктів експертизи:

ОСОБА_5 протягом життя на диспансерному обліку у лікаря-психіатра не перебував та в психіатричних стаціонарах не лікувався. До самого моменту смерті працював лікарем-урологом в Житомирському обласному онкологічному диспансері. В 2009 р. підекспертний, згідно з наданою історією хвороби, лікувався в Житомирській обласній лікарні ім. О.Ф. Гербачевського з діагнозом: «Жовчно-кам`яна хвороба, хронічний калькульозний холецистит». В грудні 2020 р. ОСОБА_5 була призначена II група інвалідності з діагнозом: « ОСОБА_6 простати з метастазами», в той же час він продовжував працювати на тому ж самому місці роботи. Будь-яких порушень з боку психіки у підекспертного не описувалося. В травні 2022 р. підекспертний пройшов стаціонарне лікування протягом 2-х днів в «Житомирський обласний онкологічний диспансер» з діагнозом: « ОСОБА_6 простати, наявність метастазів в ділянку таза». В цій історії хвороби також не описано будь-яких психічних порушень у підекспертного.

Таким чином, проаналізувавши надані об`єкти експертизи, у комісії немає будь-яких підстав вважати, що ОСОБА_5 на період підписання заповіту страждав на будь-яке психічне захворювання.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на період підписання заповіту 15.03.2022 р. на будь-який психічний розлад не страждав. ОСОБА_5 на період укладання та підписання заповіту 15.03.2022 р. за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними…(Т. 1 а. с. 216-220).

02 жовтня 2025 р. від позивача ОСОБА_4 надійшла заява про відмову від позову та закриття провадження за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним. (Т. 2 а. с. 39)

Відповідно до ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ст. 202 ЦК України (поняття і види правочинів) заповіт належить до односторонніх правочинів, і на нього поширюються положення глави 16 ЦК України «Правочини», в тому числі щодо наслідків недодержання сторонами вимог закону при вчиненні правочинів.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України, відповідно до якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1257 ЦК України встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до п.17 постанови пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 р. N 7 Про судову практику у справах про спадкування, право на пред`явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним не підлягають задоволенню.

Заповіт ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , бланк НРС 671, номер в реєстрі нотаріальних дій 435, посвідчений приватним нотаріусом Прімою Н.В. 15 березня 2022 р. визнати дійсним. (а. с. 47).

Щодо заяви представника відповідача про понесення витрат на правничу допомогу, судом встановлено. В обгрунтування заяви представник подав необхідні документи а саме Договір від 10.10.2023 р., додаток до Договору та Акт виконаних робіт від 03.10.2025 р. Зі змісту наданих документів вартість послуг адвоката складає 12 000 (дванадцять тисяч грн. 00 коп.)

Стаття 270 ЦПК України передбачає, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Однією із основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно частин 1, 3 ст. 131 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 ЦПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як передбачено частинами 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). .

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

31 січня 2022 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 185/5421/21, провадження № 61-20615св21 (ЄДРСРУ № 102892312) визначення форми гонорару адвоката у твердій (фіксованій) сумі та розподіл витрат у випадку не оплати послуг на момент закінчення справи.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 р. гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Законодавець звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 р. у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 р. у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 р. (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 р. у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін суд вважає за необхідне та можливе ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення з позивача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000 (дванадцять тисяч грн. 00 коп.)

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України, Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 р. № 3306/5, ЗакономУкраїни «Про нотаріат»,ст.ст. 202, 203, 215, 1216, 1217, 1218, 1220, 1247, 1257, ЦК України, ст. ст. 1,2, 4, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 89, 106, 110, 141, 258-259, 263-265, 354, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, відмовити.

Заповіт ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , бланк НРС 671, номер в реєстрі нотаріальних дій 435, посвідчений приватним нотаріусом Прімою Н.В. 15 березня 2022 р. визнати дійсним.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 12 000 (дванадцять тисяч грн.) 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників процесу:

Позивачі: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) АДРЕСА_1 .

Повний текст виконано 09.10.2025 р.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомир І.Г. Перекупка