Справа № 692/483/25
Провадження № 2/692/348/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року Драбівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді Чепурного О.П., при секретарі Бубир В.М., за участю позивача ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , їх представниці ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Драбів цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовними заявами до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Ухвалою суду від 27.05.2025 року цивільні справи були об`єднані в одне провадження. Позовні заяви мотивував тим, що він є особою з інвалідністю І групи загального захворювання з 2018 року. Він потребує постійного стороннього догляду та допомоги, частково залежний від сторонніх осіб, інвалідність встановлена безтерміново. Позивач систематично проходить лікування в закладах охорони здоров`я, в зв`язку з чим він щомісячно витрачає значну кількість коштів на придбання ліків. З березня 2025 року позивач отримує пенсію у розмірі 3323,00 грн. В зв`язку з тим, що позивач хворіє, він не може працювати та не може самостійно оплачувати лікування, комунальні послуги. Відповідачі по справі є повнолітніми дочкою та сином позивача, вони працевлаштовані та мають можливість надавати допомогу непрацездатному батьку. Заочним рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 18.08.2009 року з позивача було стягнуто аліменти на утримання дітей. Заборгованості по сплаті аліментів позивач не має, а тому вважає, що відповідачі як повнолітні дочка та син мають обов`язок утримувати батька.

Позивач позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала, пояснила суду, що після того як позивач розлучився з її мамою він відвідував її перші роки, але потім спілкувався з нею лише по телефону тоді коли вона сама до нього телефонувала.

Відповідач ОСОБА_2 , позов не визнав, просив відмовити в позові, пояснив суду, що в його дитинстві батько зловживав алкогольними напоями, що негативно впливало на дітей, не допомагав мамі, не брав участі в його вихованні та матеріальній допомозі, а аліменти сплачував лише у примусовому порядку з пенсії, при цьому намагався ухилятися від їх сплати.

Представниця відповідачів пояснила, що доходи позивача не свідчать про необхідність сплати на нього аліментів, комунальні платежі повинен платити власник будинку де проживає позивач, а ліки зазначені у квитанціях не призначались лікарем, а їх вживання без призначення могло шкодити здоров`ю позивача.

Відповідачі позов не визнали. У відзиві ОСОБА_3 вказала, що ОСОБА_3 не довів той факт що він потребує матеріальної допомоги, сам факт непрацездатності не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов`язку надання йому утримання, позивач не вказав що він має нерухоме майно, яке йому необхідно утримувати, які комунальні послуги він сплачує, актуальних медичних документів до позову не додано з яких би вбачалось які ліки виписує лікар, немає розрахунку вартості харчування, ліки, вказані у квитанціях не співпадають з ліками, які призначав лікар. Крім того, позивач не виконував свій батьківський обов`язок по утриманню дочки, так як до повноліття дочки не сплачував на неї аліменти, а лише після отримання пенсії з нього почали примусово відраховувати заборгованість. У відзиві ОСОБА_2 вказав, що позивач не довів потреби в утриманні, підстави невизнання позову аналогічні як і у ОСОБА_3 . В додаткових поясненнях представниця відповідачів вказала, що позивач має погані відносини з сином, не брав участі у його вихованні, не проживав з ним, ОСОБА_2 наразі не працевлаштований. Також позивач ухилявся він виховання доньки, не брав участі у житті доньки, проживав окремо, не цікавився донькою.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, відповідачів, їх представницю, свідків, суд дійшов до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі ОСОБА_1 є батьком відповідачів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №634601 ОСОБА_1 має І (Б) групу інвалідності з 29.03.2022 року, безтерміново. В довідці вказано висновок про умови та характер праці потребує постійного стороннього догляду та допомоги, частково залежний від сторонніх осіб. Згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 позивач отримує пенсію по інвалідності 1 група загального захворювання, довічно, Також позивачем додано копію індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю №954 КЗ «ЧОЦ МСЕ ЧОР» від 29.03.2022.

Відповідно до довідки про доходи №032955 видану ГУ ПФУ в Черкаській області (Драбівський відділ обслуговування громадян) ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, яка за період з квітня 2018 року по березень 2025 року становить 105223,89 грн.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Відповідно до ч.3 ст.75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» також визначено, що непрацездатнім громадянином є особа яка має інвалідність. Отже, батько відповідача вважається непрацездатною особою, як особа, яка має першу групу інвалідності.

Позивач додав копію заочного рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 28.08.2009 року справа №2-434/09, згідно якого з нього на користь ОСОБА_5 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1-3 частини всіх видів доходу щомісячно. На підставі даного рішення було видано виконавчий лист 28.08.2009 року. Позивач підтвердив відсутність заборгованості за сплатою аліментів на утримання дітей довідкою про відсутність заборгованості від 06.08.2024 №20411/26ю5-45 виданою Драбівським ВДВС у Золотоніському району Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ).

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він після розлучення з мамою дітей почав проживати окремо він них, перший рік після розлучення він навідував дітей, але потім перестав, з сином майже не спілкувався, а з донькою спілкувався по телефону через два три дні. Заборгованість по аліментам виникла через те, що він не працював, у 2018 році у нього стався інсульт, близько пів року він не міг сам себе обслуговувати, був обмежений у русі, на ліки витрачає близько 1 тис. грн., на комунальні світло та воду 300-400 грн. на місяць, періодично приблизно раз на 9-10 місяців він потребує лікування капельницями, на які витрачав по 2000 грн. у лікарні, його пенсії 3323 на своє утримання не вистачає, дружини він не має, проживає у будинку, що належить матері. До дітей дзвонив, щоб сказати, що потребує допомоги, але вони не відповідали.

На думку суду, позивач, як особа яка має інвалідність першої групи за загальним захворюванням яка встановлена безтерміново потребує матеріальної допомоги, оскільки наявність захворювань свідчить про необхідність проходити лікування, купувати ліки, мати збалансоване харчування. Доходи позивача свідчать про необхідність отримувати додаткову допомогу для вирішення вищевказаних питань. Такі постійні витрати позивачем підтверджені копіями квитанцій, а те, що куплені ліки особою з інвалідністю без мети лікування відповідачами не спростовано.

Проте, суд вважає, що наявні підстави для звільнення дітей від обов`язку з утримувати батька.

Так, ч.1 ст.204 СК України передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати батька та обов`язку брати учать у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що батько ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Згідно ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402 передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно відмітки у паспорті позивача, його шлюб з мамою відповідачів розірвано у квітні 2011 року, тобто з 2012 року позивач перестав відвідувати дітей, доказів, що він належним чином виконував обов`язки, передбачені ст.150 СК України та ч.1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» суду не надав. Натомість допитані свідки показали суду наступне. З пояснень допитаних судом свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 встановлено, що позивач перебуваючи у шлюбі з мамою відповідачів негативного впливав на виховання дітей через вживання ним алкоголю, після розлучення з мамою відповідачів матеріально тривалий час до примусового стягнення аліментів щомісячно не допомагав дітям, не відвідував їх за місцем проживання у необхідному обсязі щоб забезпечити їх виховання.

За таких обставин в позові слід відмовити.

Відповідно ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, то його слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. 150, 202-205 СК України, ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402, ст. 141, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовної заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити.

Судові витати за судовий збір вважати компенсованими за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий