Справа № 127/6757/25
Провадження № 22-ц/801/1946/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 рокуСправа № 127/6757/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу № 127/6757/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4.06.2025, ухвалене у складі судді Дернової В.В. в приміщенні суду в м. Вінниця, -

в с т а н о в и в :

3.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (вх № 19597) до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, в якому, посилаючись на положення частини сьомої статті 128 КПК України, статей 22, 23, 1167 ЦК України, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення моральну шкоду в розмірі 40000 грн та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що позивач, як особа, що постраждала від злочину, вчиненого ОСОБА_3 (ч. 2 ст. 342 КК України), має право на відшкодування моральної шкоди. Підставами позовних вимог позивач зазначає те, що він пережив душевні страждання, яких зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача до нього, що призвело до порушення нормального способу його життя через відсутність протягом певного часу можливості в повній мірі виконувати свої службові обов`язки, а також вести активний спосіб життя, порушився звичайний життєвий ритм внаслідок приниження та зневаги до нього, як до представника правоохоронних органів під час виконання службових обов`язків з боку відповідача.

У зв`язку з пережитою стресовою ситуацією, у позивача часто проявлялись емоційні спалахи, виникла дратівливість, збудливість, безсоння, виникав головний біль, мало місце сильне психологічне потрясіння; через тривалий судовий розгляд кримінального провадження, явки до суду та правоохоронних органів, на що потрачено час та сили призводило до погіршення психологічного стану позивача, тривоги та невизначеності. Саме відчуття стресу, тривоги, приниження його честі та гідності, як представника правоохоронних органів, тривалий судовий розгляд кримінальної справи спричинили у позивача пригнічений стан та завдали йому душевних страждань.

Розмір відшкодування у сумі 40 000 грн ( розмір п`яти мінімальних заробітних плат) позивач вважає адекватним характеру та обсягу понесених фізичних та душевних страждань, часу та зусиллям, що необхідні для відновлення попереднього стану, наслідкам, що призвели до змін у житті позивача.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 4.06.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 9084 грн моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 275,06 грн судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу (вх № 8614 від 31.07.2025), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції по справі № 127/13447/20 та по справі № 127/6757/25 не було встановлено вини ОСОБА_2 ; позивачем не доведено наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи копії ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 6.03.2020 по справі № 127/5685/20 та копії ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2024 по справі № 127/13447/20, копії рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4.06.2025 по справі № 127/6757/25.

Ознайомившись із клопотанням про долучення до справи копії судових рішень, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що зазначені судові рішення є у відкритому доступі у ЄДРСР, а тому приймає їх до уваги з метою всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи. Використання інформації з відкритих реєстрів не є отриманням нових доказів. Суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими (постанова КЦС ВС від 24.10.2024 № 752/8103/13-ц).

Положення процесуального законодавства щодо можливості з`ясування певних обставин з відкритих державних реєстрів покликане зберегти баланс між змагальністю сторін, що забезпечує реалізацію принципів змагальності та диспозитивності у цивільному процесі, з одного боку та контекст принципу суддівського керівництва процесом, що відбиває публічний правовий інтерес в ефективності цивільного судочинства (постанова ВС від 07.10.2021 у справі № 522/532/20).

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4.06.2025 у справі з ціною позову 40000 грн, що є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90840 грн).

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

Згідно копії обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, відомості про які внесено до ЄРДР за № 0000468 від 8.03.2020, 8.03.2020, приблизно о 01:20 год., співробітники слідчо-оперативної групи Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області, створеної у кримінальному провадженні №0002283 наказом № 24 від 21.02.2020, у складі: слідчого - лейтенанта поліції Павлика Ю.Ю., старшого лейтенанта поліції Коломійчука І.І., старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , старшого оперуповноваженого - капітана поліції ОСОБА_9 , оперуповноваженого - старшого лейтенанта поліції - ОСОБА_10 , оперуповноваженого - старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , які згідно ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» є працівниками правоохоронного органу та які, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» виконували обов`язки з протидії злочинності, прийшли до будинку АДРЕСА_1 , для проведення обшуку у помешканні ОСОБА_11 , а саме у квартирі АДРЕСА_2 ; піднімаючись сходами до вищевказаної квартири, на сходах між 6 та 7 поверхом вони помітили ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , які в подальшому перекрили шлях співробітникам поліції, не пускаючи їх пройти далі; працівники поліції ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 та інші співробітники представились ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , при цьому пред`явили свої службові посвідчення та повідомили їм про те, що проводять невідкладні слідчі дії та відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національну поліцію», попросили залишити дане місце та надати шлях співробітникам поліції; проте, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 , намагаючись завадити проведенню невідкладних слідчих дій, усвідомлюючи, що перед ним працівники правоохоронного органу, маючи намір перешкодити здійсненню ними службових обов`язків та можливому вилученню ними речових доказів під час обшуку, почав здійснювати опір законним вимогам цих працівників, що полягав у протидії здійсненню обшуку квартири ОСОБА_11 , а саме - почав руками штовхати та шарпати за одяг оперуповноважених ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , не пропускаючи їх пройти далі; в подальшому, ОСОБА_1 висловив законну вимогу ОСОБА_6 та ОСОБА_13 припинити свої незаконні дії, у відповідь не реагуючи на зауваження та законні вимоги співробітників поліції, ОСОБА_6 , поводячись агресивно, умисно продовжував свої злочинні дії, спрямовані на перешкоджання законним діями працівника поліції - діючи умисно, дістав аерозольний балон з подразнюючим препаратом «Кобра», спрямував його у бік очей ОСОБА_1 та розпилив його у очі останнього, заподіявши таким чином тілесні ушкодження /а. с. 11-16/.

Відповідно до копії наказу (витяг) від 3.01.2024 № 3 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 капітана поліції ОСОБА_1 /а. с. 10/.

Згідно з копією ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2024 у справі № 127/13447/20 звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 342 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності; на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, відомості про яке внесені 8.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000468, закрито /а. с. 17-18/.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважав за необхідне та можливе відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 9084 грн. (три прожиткових мінімуми для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»), що є обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) за душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього (вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, який є нетяжким злочином).

Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Якщо особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства (частина сьома статті 128 КПК України).

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів - предмета і підстави позову.

Велика Палата Верховного Суду у свої постановах неодноразово зазначала, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу (постанова 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц , від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц).

Фактична підстава позову це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (постанова ВС від 3.07.2024 у справі № 759/17146/20, від 25.04.2024 у cправі № 927/977/23).

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту, якщо позивач обґрунтовувала цим свої позовні вимоги, проте помилково посилалась на певні норми права (постанова КЦС ВС від 31.05.2023 у справі № 504/2490/19).

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди зазначив правовою підставою позовних вимог положення частини сьомої статті 128 КПК України, статей 22, 23, 1167 ЦК України, а фактичними підставами позовних вимог завдання моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, зазначив, що у даному випадку моральна шкода, завдана ОСОБА_1 , полягала (1) у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього відповідача та (2) у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Колегія суддів вважає, що зазначені висновки суду першої інстанції зроблені за неповного з`ясування обставин справи та не дають правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що фактичними підставами позовних вимог ОСОБА_1 не зазначав відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю (стаття 1168 ЦК України, зазначену норму застосував суд першої інстанції), тим самим суд вийшовши за межі позовних вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).

Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилися ті обставини, що відповідно до змісту обвинувального акту від 18.06.2020 року саме ОСОБА_6 , поводячись агресивно, умисно продовжував свої злочинні дії, спрямованні на перешкоджання законним діям працівника поліції діючи умисно дістав аерозольний балон з подразнюючим препаратом « Кобра», спрямував його у бік очей ОСОБА_1 та розпилив його у очі останнього, заподіявши таким чином тілесні ушкодження.

Тобто, легких тілесних ушкоджень, що не спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_1 було заподіяно діями ОСОБА_6 .

У свою чергу, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 здійснив опір законним вимогам працівників правоохоронних органів, що полягали у протидії здійсненню обшуку квартири ОСОБА_11 , а саме штовхав руками та шарпав за одяг оперуповноваженого ОСОБА_15 та ОСОБА_1 не пропускаючи їх пройти далі./ а.с. 4/

Позивачем не надано до суду постанови про визнання його потерпілим у справі № 127/13447/20.

Отже, при вирішенні даної справи суду слід було встановити, якими саме діями ОСОБА_4 позивачу була заподіяна моральна шкода та які саме душевні страждання, у зв`язку з цими діями зазнав позивач, та яким доказами він підтверджує дані обставини.

Сам факт наявності кримінального провадження не робить безумовною підставою відшкодування моральної шкоди.

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова ВС від 16.06.2022 у справі № 569/20510/19).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: (1) наявність моральної шкоди, (2) протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; (3) наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; (4) вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування : (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова ОП КЦС ВС від 5.12.2022 у справі № 214/7462/20).

Позивач зазначив, що моральна шкода завдана йому приниженням протиправними діями відповідача, внаслідок чого позивач зазнав сильного психологічного потрясіння, а також погіршення психологічного стану, тривоги та невизначеності через тривалий судовий розгляд кримінального провадження, явки до суду та правоохоронних органів, на що потрачено час та сили.

Колегія суддів вважає, що зазначені позивачем фактичні підстави позовних вимог та надані докази на підтвердження позовних вимог не свідчать про доведеність позивачем, відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, спричинення йому відповідачем моральної шкоди та наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки по-перше : позивачем не надано доказів, що унаслідок штовхання та шарпання за одяг, йому- старшому оперуповноваженому сектору кримінальної поліції відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції ГУ НП у Вінницькій області, будучи при виконанні службових обов`язків було заподіяно душевних страждань, які полягали у принижені та сильному психологічному потрясінні від протиправних дій відповідача та наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та моральними стражданнями позивача; по-друге: позивачем не зазначено в позові внаслідок яких саме протиправних дій відповідача була спричинена позивачу моральна шкода через тривалість судового розгляду кримінального провадження, явки позивача до суду та правоохоронних органів, не надано доказів причин тривалого розгляду справи та до яких негативних явищ це призвело.

Обставин для стягнення моральної шкоди з підстав визначених нормами ст. 1167 ЦК України позивач також не довів.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової або /та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 129 КПК суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Отже, при розгляді позову про стягнення моральної шкоди, незалежно заявлений він у кримінальному чи цивільному провадженні доведенню підлягають як підстави так і розмір позову.

Надані позивачем лише обвинувальний акт та ухвала суду про закриття кримінального провадження не є достатніми доказами на підтвердження понесених позивачем втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних позивачу незаконними діями саме відповідача, та що розмір відшкодування даної шкоди, заявлений позивачем, відповідає характеру та обсягу заподіяних страждань.

Також позивачем не надано доказів досудового вирішення даного питання, враховуючи, що як зазначає сам ОСОБА_1 моральну шкоду йому було заподіяно під час виконання ним трудових обов`язків.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова КЦС ВС від 23.11.2023 № 685/547/23 (61-13246св23)).

Відповідно до пункту 1 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо розподілу витрат по судовому збору.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

При поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в розмірі 1816,80 грн /а. с. 139/.

Ураховуючи те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, з позивача слід стягнути на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4.06.2025 у даній справі скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1816 гривень 80 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський