ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 357/3851/24

провадження № 61-5345св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд):головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач)

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Батура Павло Олександрович,

на постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року у складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А. в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничудопомогу

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун Анатолій Андрійович, про визнання іпотечного договору недійсним та скасування записів про державну реєстрацію

ухвалив постанову про таке:

І. Короткий зміст позовної заяви

1. У березні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун А. А., у якому просив визнати недійсним іпотечний договір, укладений 14 лютого 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , скасувати рішення від 14 лютого 2023 року про державну реєстрацію іпотеки та державну реєстрацію обтяжень.

IІ.Короткий зміст рішення суду першої інстанції

2. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 20 000,00 грн.

3. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний іпотечний договір не суперечить вимогам законодавства і не порушує права та інтереси ОСОБА_2 .

4. Стягуючи витрати на професійну правничу допомогу суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість та відсутність заперечень ОСОБА_2 щодо розміру цих витрат.

ІIІ.Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

5. Постановою Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2024 року змінено в мотивувальній частині та викладено його в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правову допомогу відмовлено.

6. Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виснував, що суд першої інстанції по суті дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, проте помилився з мотивами такої відмови. Апеляційний суд встановив, що до участі у справі в якості відповідача не залучено сторону оспорюваного договору, а саме іпотекодержателя ОСОБА_3 , а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучати відповідачів, у зв`язку з чим у задоволенні позову відмовив через неналежний суб`єктний склад.

7. Відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд виходив з того, що визначальним у цьому випадку є не виставлений адвокатом рахунок клієнту, а наявність доказів обсягу наданих послуг та виконаних робіт. Оскільки представник ОСОБА_1 не додав до заяви ні звіту про обсяг наданих адвокатським об`єднанням послуг та виконаних робіт, ні акта прийому-передачі виконаних робіт, то наявні підстави для відмови у задоволенні заяви.

ІV. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

8. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Батура П. О. просить скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити заяву про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 20 000,00 грн.

9. Касаційна скарга обґрунтована такими обставинами:

- апеляційний суд не врахував, що вартість правничої допомоги була встановлена у фіксованому розмірі і не змінювалася в залежності від обсягу послуг, витраченого адвокатом часу та кількості судових засідань, про що зазначено у додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 17 лютого 2025 року;

- витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції згідно з договором становили 20 000,00 грн. Такі витрати є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), ціною позову, а також відповідають критерію реальності цих витрат та розумності їхнього розміру;

- висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20 липня 2021 року у справі № 922/2604/20 та на які посилається апеляційний суд в оскаржуваній постанові, не підлягають застосуванню, оскільки у справі, що розглядається, розмір гонорару визначений у фіксованому розмірі і не потребує складання звіту про обсяг наданих послуг та виконаних робіт, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, яку апеляційний суд залишив поза увагою.

V. Рух справи в суді касаційної інстанції

10. 23 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою на постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

11. Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2025 року відкрито касаційне провадження.

12. 16 червня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

13. Інші учасники не скористалися своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

14. Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

VІ. Позиція Верховного Суду

15. Переглянувши оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК)), Верховний Суд зазначає наступне.

16. Під час розгляду цієї справи в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, серед іншого, просив стягнути з ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн (т. 2 а.с. 88-93).

17. До відзиву представник ОСОБА_1 додав, зокрема, такі докази: договір про надання правничої допомоги від 17 лютого 2025 року № 08/ЦС разом з додатком № 1 до цього договору, рахунки-фактури від 17 лютого 2025 року та від 24 лютого 2025 року і платіжні інструкції, що підтверджують сплату ОСОБА_1 коштів у загальному розмірі 20 000,00 грн.

18. У відповідності до пункту 8 договору про надання правничої допомоги, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Компаньйон та партнери» в особі керуючого партнера Батури П. О., від 17 лютого 2025 року розмір та порядок оплати гонорару встановлюється додатком № 1 до договору (т. 2 а. с. 94).

19. Згідно з пунктом 3 додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги сторони домовились, що вартість правничої допомоги за цим договором складає 20 000,00 грн та є фіксованою сумою і не змінюється в залежності від обсягу послуг, витраченого адвокатом часу та кількості судових засідань (т. 2 а.с. 95).

20. 26 березня 2025 року за результатами розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвалено постанову, згідно з якою рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову змінено в мотивувальній частині та викладено його в редакції цієї постанови, а також відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу.

21. Відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд виходив з того, що представник ОСОБА_1 не додав до заяви ні звіту про обсяг наданих адвокатським об`єднанням послуг та виконаних робіт, ні акта прийому-передачі виконаних робіт.

22. Проте Верховний Суд не погоджується з такими висновками апеляційного суду з огляду на таке.

23. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК).

24. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК).

25. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

26. Загальне правило розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, визначене в частині другій статті 141 ЦПК, за змістом якої у разі відмови в позові такі витрати покладаються на позивача.

27. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК).

28. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта, п`ята статті 137 ЦПК).

29. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (абзац перший частини восьмої статті 141 ЦПК).

30. За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) однією з підстав виникнення представництва є договір.

31. Частиною першою статті 627 ЦК передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

32. У статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон від 05 липня 2012 року № 5076-VI) визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

33. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК).

34. Верховний Суд неодноразово наголошував, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

35. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

36. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

37. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК.

38. Разом з тим, у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду вказала, що при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону від 05 липня 2012 року № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону від 05 липня 2012 року № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

39. Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

40. У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 вказано, що «суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 12350 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним».

41. Суд апеляційної інстанції, розглянувши заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, залишив поза увагою, що вартість правничої допомоги у договорі була встановлена у фіксованому розмірі, якийне змінюється в залежності від обсягу послуг, витраченого адвокатом часу та кількості судових засідань, у зв`язку з чим помилково відмовив у задоволенні цієї заяви.

42. В такому випадку конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання договору про надання правничої допомоги, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару, тому апеляційний суд мав виходити зі встановленого у самому договорі розміру такого гонорару.

43. Суд апеляційної інстанції безпідставно послався на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20 липня 2021 року у справі № 922/2604/20, оскільки у справі, що розглядається, мова не йде про наявність чи необхідність звіту про обсяг наданих адвокатським об`єднанням послуг та виконаних робіт, а також акта прийому-передачі виконаних робіт з огляду на те, що у договорі розмір правничої допомоги чітко визначений у фіксованому розмірі.

44. Як вбачається з матеріалів справи копію відзиву на касаційну скаргу з доданими до нього матеріалами представник ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 , проте останній не скористався своїм правом на висловлення заперечення щодо заявленого у ньому розміру витрат на правничу допомогу, відповідного клопотання про зменшення розміру цих витрат не подав, доводів щодо їх неспівмірності не заявив.

45. За таких обставин, враховуючи відсутність у справі обґрунтованих заперечень щодо неспівмірності заявленого розміру витрат на оплату правничої допомоги, погодження сторін договору про надання правової допомоги щодо оплати адвокату гонорару у фіксованому розмірі, документальне підтвердження належними та достатніми доказами сплати ОСОБА_1 таких коштів, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, та ухвалення нового судового рішення в цій частині про стягнення таких витрат у розмірі 20 000,00 грн.

VІІ. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

46. Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу ухвалена без додержання норм процесуального права.

47. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу скасувати, заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Батура П. О., задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 20 000,00 грн, що відповідатиме статтям 409, 412 ЦПК.

Із цих підстав,

керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Батура Павло Олександрович, задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу скасувати.

3. Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Батура Павло Олександрович,про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанціїзадовольнити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 20 000,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко