Номер провадження: 22-ц/813/3525/25
Справа № 501/2903/23
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ТОВ «Білдінг Групп» - адвоката Колеснікова І.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_1 адвоката Пілюк С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Білдінг Групп» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2024 року, повний текст якого складено 28 листопада 2024 року та ухваленого під головуванням судді Пушкарського Д.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Білдінг Групп» про визнання права власності на квартиру,

встановив:

27.07.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Білдінг Групп», в якому просила визнати за нею право власності на кв. АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що 14.10.2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Білдінг Групп» був укладений договір №140/ИЛ-19/В-19 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 /В-19.

ТОВ «Білдінг Групп» зобов`язалось передати позивачу по акту прийому-передачі у власність кв. АДРЕСА_3 , площею 59 квадратних метрів, на 11 поверсі.

Позивач взяті на себе зобов`язання щодо сплати вартості кварти виконала та сплатила 18 320,00 доларів США, як було обумовлено договором, однак, продавець (відповідач) за договором від 14.10.2011 року свої обов`язки не виконав.

Оскільки на територію буд. АДРЕСА_4 не було вільного доступу, то лише в 2023 році позивачка змогла потрапити в будинок та виявила, що на теперішній час на 11 поверсі обліковуються квартири за АДРЕСА_5 . Однокімнатна квартира площею 59 квадратних метрів, що розташована на 11 поверсі, в даний час обліковується за №74.

14.06.2023 року позивач направила на адресу відповідача письмову заяву з вимогою виконати умови договору та підписати з нею акт прийому-передачі квартири, однак директор відмовився отримувати таку заяву.

Рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради №352 від 26.10.2017 багатоповерховому квартирному житловому будинку (будівельна адреса: житловий будинок АДРЕСА_6 ), розташованому на суборендованій земельній ділянці (кадастровий номер :01:001:0006), суборендарем земельної ділянки та забудовником є ТОВ «Білдінг Групп», присвоєно адресу: АДРЕСА_4 .

Право власності на кв. АДРЕСА_1 не зареєстроване.

Згідно технічного паспорту від 26.09.2016 року на житловий будинок АДРЕСА_7 /В-19, АДРЕСА_8 , замовником якого є ТОВ «Білдінг групп», під №74 відображена однокімнатна квартира, яка розміщена на 11 поверсі, загальною площею 59,8 кв.м. та складається з наступного: коридору під літерою 1 площею 7,1 кв.м., санвузла під літ.2 площею 5,5 кв.м., кухні під літ.3, площею 21.1 кв.м., житлової під літ.4 площею 24,8 кв.м. та комори під літ.5 площею 1,3 кв.м.

Квартира під АДРЕСА_3 розташована на 10 поверсі будинку та має загальну площу 51,0 кв.м. Позивач вважає, що кв. АДРЕСА_1 є саме тією квартирою, предметом купівлі-продажу майнових прав якої був договір №140/ИЛ-19/В-19, укладений між нею та ТОВ «Білдінг Групп» 14.10.2011 року.

Відсутність акту приймання-передачі квартири позбавляє позивача можливості отримати квартиру у власність, а дії (ухиляння від підписання, зміна місцезнаходження без повідомлення контрагентів тощо) та бездіяльність (неотримання поштової кореспонденції) відповідачів щодо підписання акту є недобросовісною поведінкою сторони договору, порушенням істотних умов Договору та неналежним виконанням зобов`язання.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20.11.2024 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на кв. АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ТОВ «Білдінг Групп» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2017,10 грн. (а.с.156-164).

В апеляційній скарзі ТОВ «Білдінг Групп» ставить питання про скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20.11.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.166-171).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що ураховуючи особливість перетворення права на майнові права у право на новостворений об`єкт нерухомого майна, саме інвестор є першим власником за договором купівлі-продажу майнових прав на певне нерухоме майно, яке фактично існує, однак набуває формальних ознак об`єкта цивільних прав лише після його державної реєстрації. Вказане узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у Постанові від 14.09.2021 у справі №359/5719/17 (провадження №14-8цс21).

Таким чином, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка мала обґрунтоване та законне сподівання на реалізацію свого майнового права - отримання новозбудованої квартири АДРЕСА_1 у власність.

Тобто, оскільки позивачка позбавлена іншого способу реалізувати свої права на квартиру, ніж визнання цього права в судовому порядку, то обраний нею спосіб судового захисту у спірних правовідносинах є ефективним, універсальним і застосовним до спірних правовідносин.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступних підстав.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2011 між позивачкою ОСОБА_1 та ТОВ «Білдінг Групп» був укладений договір №140/Ил-19/В-19 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_9 , на підставі якого ТОВ «Білдінг Групп» зобов`язалось передати їй по акту прийому-передачі у власність квартиру АДРЕСА_3 , площею 59 метрів квадратних на 11 поверсі (а.с.10-12).

Позивач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо сплати вартості кварти виконала та сплатила грошові кошти в сумі 148 025,60 грн., що на той час було еквівалентом 18320 доларів США, як було обумовлено Договором, що підтверджується платіжним дорученням №20 від 14.10.2011 (а.с.15), однак продавець, яким є відповідач за Договором від 14.10.2011 року ТОВ «Білдінг Групп», свої обов`язки за Договором не виконав.

У зв`язку з цим, 14.06.2023 позивач направила на адресу відповідача письмову заяву з вимогою виконати умови договору та підписати з нею акт прийому-передачі квартири, однак матеріали справи не мають доказів того, що директор ТОВ «Білдінг Групп» надав відповідь на вищевказану заяву (а.с.19-20).

Більше того, згідно листа спецкур`єрської доставки представник ТОВ «Білдінг Груп» 15.06.2023 року відмовився від отримання даного листа (а.с .21).

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради №352 від 26.10.2017 багатоповерховому житловому будинку (будівельна адреса: житловий будинок АДРЕСА_6 ), розташованому на суборендованій земельній ділянці (кадастровий номер :01:001:0006), суборендарем земельної ділянки та забудовником є ТОВ «Білдінг Групп», присвоєно адресу: АДРЕСА_4 (а.с.33-звор.).

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 ні за ким не зареєстроване.

Згідно технічного паспорту від 26.09.2016 на житловий будинок АДРЕСА_10 , замовником якого є ТОВ «Білдінг групп», під №74 відображена однокімнатна квартира, яка розміщена на 11 поверсі, загальною площею 59,8 кв.м. та складається з: коридору під літерою 1 площею 7,1 кв.м., санвузла під літ.2 площею 5,5 кв.м., кухні під літ.3 площею 21.1 кв.м., житлової під літ.4 площею 24,8 кв.м. та комори під літ.5 площею 1,3 кв.м.

Оскільки квартира під АДРЕСА_3 розташована на 10 поверсі будинку та має загальну площу 51,0 кв.м., то позивач обгрунтовано вважає, що кв. АДРЕСА_1 є саме тією квартирою, предметом купівлі-продажу майнових прав якої був договір №140/Ил-19/В-19, укладений між нею та ТОВ «Білдінг групп» 14.10.2011 року.

Разом з тим, відсутність акту приймання-передачі квартири під АДРЕСА_11 позбавляє позивача можливості отримати її у власність, а дії та бездіяльність відповідача, які полягали в ухилянні від підписання акту, зміни місцезнаходження багатоквартирного будинку без повідомлення контрагентів, неотримання поштової кореспонденції свідчить про недобросовісну поведінку відповідача, як сторони Договору, що є порушенням істотних умов Договору та неналежним виконанням своїх зобов`язань по Договору.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник ТОВ «Білдінг Групп» погоджувався з тим, що дійсно 14.10.2011 між ТОВ «Білдінг Групп», як продавцем та ОСОБА_2 , яка в подальшому змінила своє прізвище у зв`язку з одруженням на ОСОБА_3 , був укладений договір №140/ИЛ-19/В-19 купівлі-продажу майнових прав на квартиру в 19ти поверховому будинку, що будується, розташованому за адресою: АДРЕСА_9 .

За цим договором ТОВ «Білдінг Групп» зобов`язався, у тому числі після введення в експлуатацію будинку за умови, що покупець повністю сплатив вартість майнових прав на квартиру, протягом 60 календарних днів передати за актом прийому-передачі у власність покупцю квартиру АДРЕСА_3 площею 59 кв.м. на 11 поверсі. При цьому за п.3.2 цього договору підставою для складання акту приймання-передачі кварти є акт звірки між продавцем та покупцем, який є невід`ємною частиною договору.

Позивач ОСОБА_1 дійсно сплатила 148 025,60 грн., на рахунок ТОВ «Білдінг Групп», що є еквівалентом 18 320 доларів США, однак вона не виконала п.3.11 Договору та не доплатила йому 248,41 доларів США за 0,8 квадратних метрів квартири, що в гривневому еквіваленті станом на дату подання позовної заяви становить 9638,31 грн., які є реальними та істотними збитками відповідача, а тому в позові просив відмовити.

Разом з тим, матеріали справи не мають доказів того, що позивач ОСОБА_1 повідомлялась відповідачем ТОВ «Білдінг Групп» про необхідність доплати за зайві квадратні метри квартири 0,8 квадратних метрів, у сумі 248,41 доларів США, рівно як і про інші обов`язки відповідача за Договором.

Всі повідомлення про це адресат у справі позивач ОСОБА_1 не отримувала взагалі (а.с.63-звор. 65-звор.).

Проте, не дивлячись на це, ТОВ «Білдінг Групп» було прийнято рішення про розірвання Договору №140/Ил-19/В-19 в односторонньому порядку, про що було зазначено у відзиві на позовну заяву (а.с.62,), та представником ТОВ «Білдінг Групп» в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, з посиланням на те, що позивач ОСОБА_1 тривалий час не виходила на зв`язок, не цікавилась перебігом справ стосовно закінчення будівництва будинку та введення його в експлуатацію, наявності нагальних питань, що потребують вирішення між сторонами Договору.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції обгрунтовано послався на Постанову Верховного Суду України від 12.11.2014 у справі №6-129цс14, згідно якої за положеннями ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). Майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами. Отже, майнове право, яке можна визначити як "право очікування", є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

За змістом ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Новостворене нерухоме майно стає об`єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб`єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб`єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно. Захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України. При цьому рішення суду про захист порушеного права та визнання за позивачем прав на спірне майно є підставою для реєстрації такого права.

У відповідності до ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV), державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом п. 9 ч. 1 ст. 27 цього Закону Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що правовідносини сторін договору про фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулюються Законом України від 19 червня 2003 року №978-IV "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" (далі - Закон № 978-IV) та Законом України від 18 вересня 1991 року №1560-XII "Про інвестиційну діяльність" (далі - Закон N 1560-X1560-XII).

Так, відповідно до ч. 5 ст. 7 та ст. 4 Закону №1560-XII інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права).

За змістом ст. 2 Закону №978-IV об`єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машино-місце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.

Тобто, після завершення будівництва та здачі будинку в експлуатацію квартира як окремий об`єкт цивільних правовідносин ще не існує і набуває юридичного статусу об`єкта цивільних правовідносин лише після державної реєстрації, здійсненої відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п. 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються: документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо); технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.

Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.

Оскільки, у відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, то суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, та у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд обгрунтовано стягнув з ТОВ «Білдінг Групп» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2017,10 грн. (а.с.156-164).

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що ТОВ «Білдінг Групп» несе реальні та істотні збитки через відмову позивача ОСОБА_1 здійснити доплату за зайві квадратні метри спірної квартири, у розмірі 248,41 доларів США за 0,8 квадратних метрів квартири, що в гривневому еквіваленті станом на дату подання позовної заяви становить 9638,31 грн., є безпідставними,оскільки як було вказано вище, позивач ОСОБА_1 не відмовлялась від цієї доплати, однак про це не знала, і крім того, вона не була обізнана про те, що багатоквартирний будинок, в якій знаходиться спірна квартира ще в 2017 році був зданий в експлуатацію.

Також колегія суддів зазначає, що приймаючи рішення про розірвання Договору №140/Ил-19/В-19 в односторонньому порядку, ТОВ «Білдінг Групп» не повернув позивачці ОСОБА_1 сплаченого нею 14 жовтня 2011 року пайового внеску у сумі 148 025,60 грн., що на час оплати було еквівалентом 18 320 доларів США (а.с.15). Тобто зазначені грошові кошти безпідставно залишились в користуванні ТОВ «Білдінг Групп», позивачка - без квартири, за які майже 14 років тому назад сплатила пайовий внесок, а квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку просила визнати позивачка, протягом 8 років ніким не заселена.

Суд також обгрунтовано відмовив відповідачу в застосуванні до спірних правовідносин строк позовної давності, з посиланням на Закон України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

При цьому суд правильно зазначив, що оскільки дія карантину через COVID-19 та режиму надзвичайної ситуації у зв`язку з пандемією коронавірусу припинилася з 01 липня 2023 року, а позивач звернувся до суду з зазначеним позовом 27 липня 2023 року, тобто, у межах строків, визначених законодавством України, то строк позовної давності позивачем не пропущений.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Білдінг Групп» залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.10.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева