ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6708/25 Справа № 212/2241/21 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 212/2241/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2025 року, яке ухвалено суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення скаледно 28 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року АТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України», звернувся до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 03 квітня 2019 року між сторонами був укладений Договір про споживчий кредит № 354/0274 (на придбання транспортного засобу) про надання кредиту в сумі 667 800 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,99 % річних, терміном на 84 місяця до 03 квітня 2026 року.

На виконання умов Кредитного договору між сторонами був укладений Договір застави № 354/0274/1, предметом якого був транспортний засіб автомобіль марки Sкoda Karoq, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Банк виконав свої зобов`язання за Кредитним договором шляхом перерахування кредитних коштів позичальнику.

У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань за Договором Банком на адресу позичальника була направлена вимога про дострокове повернення суми кредиту, сплати процентів та інших платежів у строк 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги.

Після спливу 30 календарних днів з дня не вручення вимоги Банку, яка повернулася з поміткою про закінчення строку зберігання, строк повернення кредиту вважається таким, що настав.

Станом на 05 жовтня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 735 481,72 грн, в тому числі заборгованість за основним боргом (кредитом) 572 334,90 грн, заборгованість за процентами 69 026,03 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 18 270,35 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 2779,00 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 63 032,76 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 10 038,68 грн, які позивач просив стягнути з відповідача та стягнути удові витрати у справі.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про споживчий кредит № 354/0274 від 03 квітня 2019 року в сумі 641 360 грн 93 коп, з яких заборгованість за основним боргом (кредитом) 572 334,90 грн, заборгованість за процентами 69 026,03 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» витрати по сплаті судового збору в сумі 9 598 грн 04 коп.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в розмірі 18 270,35 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 2 779 грн, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в розмірі 63 032,76 грн, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 10 038,68 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, на переконання позивача, суд першої інстанції невірно тлумачив пункт 6 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», що призвело до неправильного його застосування.

Апелянт зазначає, що в даному спорі позивач не застосовував нарахування штрафних санкцій (пені,штрафу) та інших платежів відповідно до умов Договору, тому помилковим є використання судом терміну «штрафні санкції» по відношенню до процентів, як відповідальності за порушення грошового зобов`язання за ст.625 ЦК України.

Також зазначає, що вимагати сплати суми боргу з урахування індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення Законом зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором про споживчий кредит № 354/0274 від 03 квітня 2019 року в сумі 641 360 грн 93 коп, з яких заборгованість за основним боргом (кредитом) 572 334,90 грн, заборгованість за процентами 69 026,03 грн, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ «Державний ощадний банк Україна» - адвоката Борзенко Л.М., яка підтримала доводи апеляційної та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 квітня 2019 року між ПАТ «Державний ощадний банк Україна» та ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту № 354/0274 (для придбання транспортного засобу), згідно з умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 667 800 грн зі сплатою за користування кредитом 13,99 % річних, строком на 84 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 03 квітня 2026 року для придбання транспортного засобу (том 1, а.с.8-14).

Відповідно до пункту 2.1. кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору, а позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені кредитним договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених кредитним договором.

У відповідності до п. 2.4.1 кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 13,99 % річних.

Згідно із пунктом 3.3.3. кредитного договору, позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 7 950 грн та оплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 30 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з травня 2019 року.

Відповідно до пункту 4.3. кредитного договору позичальник зобов`язаний: належним чином виконувати всі умови цього договору та взяті на себе цим договором зобов`язання, у строки, обумовлені цим договором повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди, за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором, а у порушення умов цього договору, достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити неустойку (штрафні санкції), як це передбачено в договорі, а також відшкодувати банку в повному обсязі збитки.

У свою чергу, пунктом 4.2.1 кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань по укладеному договору.

Згідно з пунктом 4.2.2 кредитного договору, при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами, більше ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку.

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом на 05 жовтня 2023 року загальний розмір заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором № 354/0274 від 03/04/2019 становить 735 481,72 грн, в тому числі заборгованість за основним боргом (кредитом) - 572 334,90 грн, заборгованість за процентами - 69 026,03 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 18 270,35 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 2 779 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 63 032,76 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 10 038,68 грн (том 1, а.с.209-211).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в розмірі 18 270,35 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 2 779 грн, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в розмірі 63 032,76 грн, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 10 038,68 грн, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Договір про споживчий кредит між сторонами у цій справі укладений 03 квітня 2019 року, відповідач звільняється від відповідальності перед позивачем, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості наданого банком, останнім нараховувалися як проценти за користування кредитом, так і 3 % річних та втрати від інфляції одночасно, що не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та втрат від інфляції, однак вважає помилковим посилання суду на те, що оскільки Договір про споживчий кредит між сторонами у цій справі укладений 03 квітня 2019 року, відповідач звільняється від відповідальності перед позивачем, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, з огляду на наступне.

Так, у статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом.

09 грудня 2020 року Банком на адресу ОСОБА_1 було надіслано вимогу № 103.20-12/1-114/80443/2020-03/вих від 07 грудня 2020 року про дострокове повернення суми кредиту, сплати процентів та інших платежів за договором про споживчий кредиту № 354/0274 від 03 квітня 2019 року у загальній сумі 625 804,31 грн, для чого банк надав позичальнику 30 календарних днів з дня отримання цієї вимоги для виконання порушеного зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку (том 1 а.с. 30, том 2, а.с. 230).

Вказана вимога не була отримана ОСОБА_1 і була повернута Банку з довідкою про причини повернення із зазначенням «повертається за закінченням терміну зберігання» із проставлянням дати невручення 11 січня 2021 (том 1 а.с. 31).

Отже, Банк змінив строк виконання основного зобов`язання, скориставшись своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором на 18 лютого 2021 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на положення Закону № 2120, яким внесено зміни до розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» і доповнено його п.6 колегія суддів вважає помилковими, оскільки зміни до цього закону не передбачають звільнення позичальника від відповідальності відповідача за порушення грошового зобов`язання за ст.625 ЦК України, тому доводи апеляційної скарги позивача в цій частині заслуговують на увагу.

Так, дійсно, відповідно до п.6 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону».

Тобто, по тим договорам, які укладені до спливу 30 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-IX, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення і штрафні санкції за порушення виконання зобов`язання за вказаними договорами не нараховуються.

Разом з тим, в даному спорі позивач не застосовував нарахування штрафних санкцій (пені,штрафу) та інших платежів відповідно до умов Договору, тому помилковим є використання судом терміну «штрафні санкції» по відношенню до процентів, як відповідальності за порушення грошового зобов`язання за ст.625 ЦК України, тому колегія суддів вважає за необхідне виключити в мотивувальної частини оскаржуваного рішення посилання суду на те, що позовні вимоги позивача про стягнення 3% річних та втрат від інфляції не підлягають задоволенню з тих підстав, що Договір про споживчий кредит між сторонами у цій справі укладений 03 квітня 2019 року, тому відповідач звільняється від відповідальності перед позивачем, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Отже, в даному випадку з задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та втрат від інфляції слід відмовити з тих підстав, що відповідно до розрахунку заборгованості наданого банком, останнім нараховувалися як проценти за користування кредитом, так і 3 % річних та втрати від інфляції одночасно, що не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2025 року підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду посилання суду, як підставу відмови в задоволенні позовних вимог на те, що оскільки Договір про споживчий кредит між сторонами у цій справі укладений 03 квітня 2019 року, відповідач звільняється від відповідальності перед позивачем, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2025 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення, як підставу відмови в задоволенні позовних вимог, посилання суду на те, що оскільки Договір про споживчий кредит між сторонами у цій справі укладений 03 квітня 2019 року, відповідач звільняється від відповідальності перед позивачем, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: