Миколаївський районний суд Миколаївської області

Справа № 945/1316/25
Провадження № 2/945/1323/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Павленко І.В.,

за участю секретаря судових засідань Сербіної К.Ю.,

представника позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» Пилипчук С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

23.06.2025 ТОВ «Факторинг Партнерс», через підсистему «Електронний суд», звернулося до Миколаївського районного суду Миколаївської області з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором, витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 03.12.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 (далі позичальник та/або відповідач) укладено Договір № 4998445 (далі Договір).

Згідно п. 1.1. Договору, Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 4000 грн.

Пунктом 1.5.2. Договору передбачено, що проценти за користування кредитом: 1450 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, а згідно п. 1.6. Договору, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.

Також позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що розділом 2 Договору сторонами узгоджені умови щодо сплати за кредитом, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту тощо.

Договором також визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.

Відповідно до п. 6.1 Договору, цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Згідно п. 6.2. Договору, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником кредитодавцем.

Відповідно до п. 6.3 Договору, приймаючи пропозицію кредитодавця про укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 6.4 Договору, укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.

Відповідно до п. 6.5. Договору, цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Усі платежі за Договором повинні здійснюватися Позичальником шляхом переказу коштів Товариству у валюті кредиту в строки та на умовах, встановлених цим Договором.

Водночас позивач звертає увагу суду на те, що укладаючи Договір позичальник підтвердив, що вся інформація надана Товариству, в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви, є повною, актуальною та достовірною.

З огляду на викладене позивач робить висновок, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 4998445 від 03.12.2021, що підлягає стягненню з позичальника, станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 16490 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 4000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 12050 грн, заборгованість за комісіями 440 грн.

Оскільки строк повернення грошових коштів за Договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, тому позивач звернувся до суду із позовом і просить стягнути із відповідача означену вище суму боргу.

Щодо права вимоги про стягнення заборгованості за Договором до відповідача, то ТОВ «Факторинг Партнерс» обґрунтовує це тим, що 26.07.2024 було укладено договір факторингу №26-07/2024, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4998445 від 03.12.2021. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача.

З огляду на викладене ТОВ «Факторинг Партнерс» просить суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за Договором в розмірі 16490 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 4000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 12050 грн, заборгованість за комісіями 440 грн, а також судові витрати (судовий збір в сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 9000 грн).

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті.

07.07.2025 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Коренко Т.В., в якому вказано, що відповідач та представник відповідача не визнає заявлені позовні вимоги стосовно нього та вважає їх не обґрунтованими враховуючи таке. Відповідно до положень частини 2 статті 516, частини 1 статті 518 Цивільного кодексу України, на позивача покладається процесуальний обов`язок довести, що відповідач був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги. Натомість, позивачем (ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт повідомлення відповідача ( ОСОБА_1 ) про відступлення права вимоги за Договором № 4998445 від 03.12.2021 від ТОВ «МІЛОАН» на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС». Відсутність такого повідомлення, як неодноразово зазначав Верховний Суд, не тягне за собою недійсність договору факторингу, проте має суттєві правові наслідки. Так, згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 906/1126/19, до моменту належного повідомлення боржника про заміну кредитора, він не може бути визнаний таким, що прострочив виконання зобов`язання перед новим кредитором. Відповідно, нарахування, які пов`язані з простроченням (такі як проценти, штрафи тощо), можуть бути стягнуті лише з моменту належного повідомлення. Оскільки позивачем не доведено факт належного повідомлення відповідача про заміну кредитора, усі нарахування, що виникли після дати відступлення права вимоги (26.07.2024) та до моменту фактичного повідомлення, є необґрунтованими та такими, що не підлягають стягненню. Це стосується, зокрема, заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 12050.00 грн, а також можливих інших нарахувань. Таким чином, відсутність належного повідомлення позивача про відступлення права вимоги порушує право відповідача на належне інформування про зміну сторони у зобов`язанні, позбавляє відповідача можливості належного захисту та є підставою для відмови у задоволенні позову повністю або частково, зокрема в частині витрат, які виникли після недоведеного моменту переходу права вимоги. Умови кредитного договору є неспівмірними та такими, що мають ознаки несправедливості. Зокрема, розмір процентної ставки у 1,25% на день (що становить понад 456% річних) суперечить принципам добросовісності, розумності та пропорційності. Така ставка підлягає оцінці на предмет відповідності положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Норма частини 8 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» була введена пізніше, ніж укладався договір (03.12.2021), але вона відображає позицію держави щодо необхідності обмеження надмірних нарахувань. З огляду на викладене, умова Кредитного договору № 4998445 від 03.12.2021 щодо розміру процентної ставки у 1,25% на день є несправедливою та нікчемною. Відповідно, вимоги Позивача про стягнення процентів за користування кредитними коштами, розрахованих на підставі цієї нікчемної умови, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивачем у позовній заяві заявлено до стягнення з Відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн, надану Адвокатським об`єднанням «ЛИГАЛ ПАРТНЕРС» на підставі Договору про надання правничої допомоги № 26-07/2024 від 26.07.2024. Відповідач вважає, що заявлені до стягнення витрати є необґрунтованими, неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих послуг, а також не підтверджені належними доказами їх фактичного понесення та оплати.

10.07.2025 від представника ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчук Я.Я. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Незгода Відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Таким чином, представником відповідача не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору. Умовами договору сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. З розрахунку заборгованості вбачається, що Відповідач неодноразово продовжував строк кредитування на підставі п. 2.3.2 а) Договору шляхом сплати відповідних сум, а також, що строк кредитування автоматично продовжувався у зв`язку із наявною заборгованістю на підставі п. 2.3.2 б) Договору. Умови договору про автоматичну пролонгацію строку кредитування жодним чином не завдає шкоди Позичальнику, оскільки поряд із обов`язком сплачувати відсотки в період автоматичного продовження строку кредитування, Позичальник набуває і право правомірно користуватись кредитом та правомірно не повертати його протягом такого строку. Відповідно до п. 2.4.1 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4 Договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. Відповідно до п. 2.4.2 Договору якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно п. 1.3 та п. 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків, обумовлених розділом 4, п. 3.2.5 договору. Отже, з даних умов договору вбачається, що прострочення зобов`язання та відповідальність за таке прострочення виникають у позичальника після дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. При цьому, протягом періоду, на який пролонговано договір, позичальник має правомірно не сплачувати кредитору борг та таке користування коштами не вважається простроченням. Кредитний договір є дійсним як в цілому, так і в частині автоматичної пролонгації договору, не оскаржується в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, відповідає вільному волевиявленню сторін та чинному законодавству. У справі, що розглядається, заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено (в ракурсі посилань відповідача на ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Відповідач посилається на ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» в редакції 22.11.2023 року. Кредитний договір був укладений до внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування» (№ 3498-ІХ від 22.11.2023 року), а також строк дії вищевказаного договору закінчився 23.02.2022 року. За таких обставин, застосування відповідачем при здійсненні розрахунку заборгованості за кредитним договором денної відсоткової ставки на рівні 1 % є безпідставним. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Щодо повідомлення про заміну кредитора, то повідомлення боржника здійснювалось первісними кредиторами відповідно до умов укладених договорів відступлення прав вимоги. Крім того, відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Повідомлення про заміну кредитора не є обов`язковим при укладанні договорів відступлення прав вимоги. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного виконання боржником зобов`язань як на користь первісних кредиторів, так і на користь Позивача. Щодо витрат на правничу допомогу, Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення Відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою Відповідача. Отже, такі твердження є припущеннями.

Представник позивача Пилипчук С.В. у судовому засіданні надав пояснення, які за змістом відповідають позовній заяві та відповіді на відзив, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Коренко Т.В. в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, хоча про місце, день і час розгляду справи були повідомлені належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130 ЦПК України). Однак представник відповідача адвокат Коренко Т.В. подала заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, просять відмовити у задоволені позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 03 грудня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 4998445 (індивідуальна частина) (далі Договір).

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.

У пунктах 1.2-1.4 Договору сторони обумовили параметри та умови кредиту, параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів. Зокрема, сума кредиту становила 4000 грн; кредит надається строком на 29 днів з 03.12.2021; термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 01.01.2022.

Також зі змісту п.1.5.1, 1.5.2 та 1.6 Договору суд встановив, що комісія за надання кредиту: 440.00 грн., яка нараховується за ставкою 11.00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом становлять 1450.00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Із п.2.3.1.2 Договору суд встановив, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору.

Із п.2.4.1 Договору суд встановив, що позичальник зобов`язується повернути кредитодавцеві кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого 1.4 договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.

Крім того із п.6.1, 6.5 Договору встановлено, що цей договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема на сайті Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Із титульної сторінки Договору суд встановив, що там містяться відомості про підписання цього правочину представником ТОВ «Мілоан» Вініченком О.В. о 18 год 46 хв 03 грудня 2021 року (а.с.24-28).

Із письмового доказу, що міститься на а.с.51, а саме: довідки про ідентифікацію, суд встановив, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено ТОВ «Мілоан» Договір № 4998445, ідентифікований кредитодавцем. Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора), зокрема: одноразовий ідентифікатор: J46325, дата відправки ідентифікатора позичальнику: 03.12.2021.

Також суд встановив, що разом із Договором відповідач, на виконання умов п. 6.3 означеного правочину, погодився із графіком платежів за договором як додатком №1 до Договору, так і з даними паспорта споживчого кредиту як додатком №2 до Договору, шляхом підписання безпосередньо Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а саме: J46325 (а.с.42, 44).

Із довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» від 08.05.2025 судом встановлено, що 03.12.2021 ТОВ «Мілоан» здійснило перерахування коштів у сумі 4000 грн згідно Договору № 4998445 на банківську картку НОМЕР_1 (а.с.52).

Згідно безпосередньо дослідженої судом відомості про щоденні нарахування та погашення, що підготовлена ТОВ «Мілоан», суд встановив, що означеним товариством як кредитодавцем 03.12.2021 надано відповідачу кредит в сумі 4000 грн та, починаючи з 04.12.2021 до 01.01.2022, позичальнику щоденно нараховувались відсотки в сумі 50 грн, а у період часу з 02.01.2022 до 24.02.2022 позичальнику щоденно нараховувались відсотки в сумі 200 грн. Крім того, ТОВ «Мілоан» здійснило нарахування відповідачу як позичальнику комісії за надання кредиту в сумі 440 грн, що мало місце 03.12.2022.

Також із означеного письмового доказу суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 не здійснював погашення як тіла кредиту і відсотків за його ним користування, так і комісії за надання кредиту (а.с.7).

Суд, безпосередньо дослідивши договір факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 (а.с.9-18) встановив, що 26 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено означений правочин, відповідно до 2.1. якого Клієнт Первісний Кредитор, відступає за плату своє право грошової вимоги до Боржників, строк виконання зобов`язань за якою настав, або яке виникне у майбутньому у сумі 287052895,25 грн, а Фактор, здійснивши Фінансування в порядку, передбаченому цим Договором, приймає право грошової вимоги до Боржників, що належить Клієнту, і стає Новим Кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між Клієнтом і Боржниками.

Факт оплати ТОВ «Факторинг Партнерс» ТОВ «Мілоан» грошових коштів за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 судом встановлено із дослідженої у судовому засіданні платіжної інструкції №448090005 від 26.07.2024, відповідно до якої ТОВ «ФК «Факторинг Партнерс» перерахувало ТОВ «Мілоан» 3310395,81 грн плати за укладення договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 (а.с.19).

Із витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 судом встановлено, що ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 на підставі Договору № 4998445 у сумі 16490 грн, з яких: 4000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 12050 грн сума заборгованості за відсотками, та 440 заборгованість за комісією за надання кредиту (а.с.21-23). Аналогічні складові заборгованості відповідача перед позивачем, згідно Договору, містяться у розрахунку заборгованості, що підготовлений безпосередньо позивачем станом на 05.06.2025 (а.с.8).

Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 (далі Закон № 675), пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону № 675).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Таким чином, суд встановив, що позивач як новий кредитор набув право вимоги до відповідача за Договором № 4998445 на підставі договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024.

Частина 1, 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частинами 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, із дослідженого безпосередньо в судовому засіданні Договору, суд встановив, що його сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано такий кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання означеного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), а саме: J46325.

Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання ним у кредит від ТОВ «Мілоан» грошових коштів у сумі 4000 грн, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов Договору у строки, передбачені цим правочином, як первинному кредитодавцю ТОВ «Мілоан», так і його правонаступнику в означених правовідносинах ТОВ «Факторинг Партнерс».

Водночас матеріалами справи підтверджується той факт, що сума кредиту, яка була обумовлена між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 і відображена у п.1.2 Договору №4998445, була отримана відповідачем шляхом перерахування на його картковий рахунок № НОМЕР_1 .

Фактично, у відзиві, відповідач не заперечив факт укладання договору та факт отримання грошових коштів від первісного кредитора.

Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не виконав грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту за Договором №4998445 як первинному кредитодавцю ТОВ «Мілоан», так і його правонаступнику в означених правовідносинах ТОВ «Факторинг Партнерс», тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 4000 грн в рахунок погашення тіла кредиту підлягає задоволенню.

Щодо розміру заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 12050 грн, суд зазначає про таке.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

У п.1.3, 1.4 Договору сторони обумовили, що кредит надається строком на 29 днів з 03.12.2021; термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 01.01.2022.

Пунктами 1.5.2 та 1.6 Договору передбачено, що проценти за користування кредитом становлять 1450 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Пунктом 2.3.1.1 Договору визначено, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту наведені у таблиці нижче: на 3 дні зі сплатою комісії в розмірі 3% від поточного залишку кредиту; на 7 днів зі сплатою комісії в розмірі 5% від поточного залишку кредиту; на 15 днів зі сплатою комісії в розмірі 10% від поточного залишку кредиту

Пунктом 2.3.1.2 Договору встановлено, що позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.

Із п.2.4.1 Договору суд встановив, що позичальник зобов`язується повернути кредитодавцеві кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого 1.4 договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.

Суд, перевіривши нарахування позивачем розміру відсотків за користування відповідачем сумою кредиту, керуючись ст. 627 ЦПК України, а також умовами Договору, зокрема, п.1.2, 1.3, 1.4, п.1.5.2, 1.6, 2.3.1.1, 2.3.1.2 та 2.4.1, встановив, що їх розмір визначений правильно з огляду на таке.

Так, за період строку кредитування (з 03.12.2021 до 01.01.2022), розмір відсотків, які мав сплатити позикодавцю відповідач, становить: 1450 грн (50 грн за 1 день користування кредитом).

Оскільки після закінчення строку Договору матеріали справи не містять доказів про пролонгування позичальником його умов на пільгових умовах (п.2.3.1.1), тому мало місце застосування первинним кредитодавцем умов щодо максимального строку пролонгації означеного правочину на стандартних (базових) умовах, тобто на 60 днів, що передбачали сплату відсотків у розмірі 5%/день від фактичного залишку кредиту. Отже, починаючи із 02.01.2022 до 24.02.2022 розмір щоденних відсотків складав 200 грн (4000 грн х 0,05 = 200 грн), а за весь строк пролонгації дії Договору на підставі п.2.3.1.2 складає 10600 грн (200 грн х 53 днів (з 02.01.2022 до 23.02.2022), оскільки 04.03.2022 ТОВ «Мілоан» застосувало сторно процентів за 24.02.2022, тобто здійснило списання процентів, нарахованих позичальнику за 24.02.2022), що узгоджується із умовами п.1.6 та 2.3.1.2 Договору.

Водночас відповідач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодних належних і допустимих доказів щодо неправильності розрахунку заборгованості за Договором, зокрема, з призми розміру сплачених ним коштів у рахунок як погашення тіла кредиту, так і відсотків, що вплинуло б на розмір заборгованості, зокрема, за відсотками.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 12050 грн у рахунок сплати відсотків за користування сумою кредиту, що обумовлена Договором, є обґрунтованою і вмотивованою, а відповідною такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про стягнення заборгованості зі сплати комісії за надання кредиту в розмірі 440 грн, то суд зазначає про таке.

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Пунктом 1.5.1 Договору визначено, що комісія за надання кредиту: 440.00 грн., яка нараховується за ставкою 11.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Пунктом 2.4.1 Договору передбачено, що позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. Договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування.

Отже, підписанням Договору без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору.

Зміст зобов`язання в Договорі, у контексті сплати комісії за надання кредиту, викладено досить зрозуміло, оскільки системний аналіз означеного правочину дає підстави суду для висновку про те, що справжня воля сторін цього правочину зводилась до отримання коштів, які позичальник зобов`язаний повернути зі сплатою процентів за кредитним договором та комісією за надання кредиту, в розмірі та умовах погоджених сторонами.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Встановивши зазначені обставини у справі, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі укладений Договір, за умовами якого відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти та комісію за надання кредиту.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з умовами договору щодо розміру комісії; наявні відомості про те, що саме ОСОБА_1 погодився з умовами з приводу комісії за надання кредиту; позивачем доведені обставини, які давали можливість суду переконатись в тому, з приводу яких відносин був укладений Договір, та хто ознайомлений з викладеними в ньому умовами.

Отже, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження обставин щодо обґрунтованості нарахування позивачем комісії в розмірі 440 грн за надання кредиту.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що сума несплаченої відповідачем комісії за Договором складає 440 грн.

Крім того, відповідач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодних належних і допустимих доказів щодо сплати ним позивачу комісії в розмірі 440 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення із відповідача 440 грн в рахунок заборгованості зі сплати комісії за надання кредиту підлягає задоволенню.

Що стосується прохання позивача, що викладене у п. 3 прохальної частини позовної заяви, про стягнення із відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 9000 грн, то суд зазначає про таке.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Наведена правова позиція є чинною і станом на день ухвалення судом рішення у справі №711/10120/24, доказом чому є постанова Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №386/136/21 (провадження № 61-10886св24).

Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) договору про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (далі АО «Лігал Ассістанс») (а.с.36-38); 2) прайс-листа АО «Лігал Ассістанс», затверджений рішенням Загальних зборів №01-11/2023 від 01.11.2023 (а.с. 40); 3) заявки на надання юридичної допомоги № 49 від 01.05.2025 (а.с.41); 4) витягу з Акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 (а.с.43).

У зв`язку із дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги АО «Лігал Ассістанс» у справі щодо стягнення боргу за Договором з відповідача ОСОБА_1 , суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги.

Як встановлено судом із матеріалів справи, відповідач та його представник заперечують щодо розміру витрат на правничу допомогу, покликаючись на те, що ціна позову становить лише 16490.00 грн, а предмет позову стосується типового стягнення заборгованості за кредитним договором, що не є справою підвищеної складності, заявлена сума у 9000,00 грн за надання правничої допомоги є явно завищеною та неспівмірною зі складністю справи та обсягом послуг, що мали бути фактично надані.

З огляду на ціну позову та складність справи, яка є типовою та не потребує значних зусиль для підготовки нормативної бази, а також не потребує значного аналізу практики з розгляду схожих спорів, аналізу практики ВС, задоволенню підлягає сума у розмірі 3000 гривень витрат на професійну правничу допомогу (з урахуванням ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Водночас ч. 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із дослідженої платіжної інструкції кредитового переказу коштів судом встановлено, що позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн (з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8), які, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 516, 527, 530, 610, 626-628, 638, 1046, 1048-1049, 1054, 1056-1, 1077, 1082 ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13, 76, 77, 80, 81, 89,133, 137, 141, 263, 264, 265, 280, 281, 282, 284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором про споживчий кредит № 4998445 від 03 грудня 2021 року в розмірі 16490 гривень, з яких: 4000 гривень - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 12050 гривень сума заборгованості за нарахованими процентами, та 440 гривень заборгованість за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 3000 (три тисячі) гривень витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони в справі:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Гедройца Єжи, 6, офіс 521.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Дата складення повного судового рішення - 09.10.2025 року.

Суддя І.В. Павленко