Справа № 758/4132/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Годованюк Ю.Р., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін.

Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що представником позивача є неуповноважена особа, а докази по справі є неналежними.

Ухвалою Суду від 27.03.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 28.05.2025 судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

09.07.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

14.07.2025 до суду від відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду, разом з доданими доказами.

16.07.2025 до суду від позивача та її представника надійшла заява про залишення позову без розгляду у частині позовних вимог про стягнення аліментів.

У судове засідання 16.07.2025 учасники судової справи не прибули.

За змістом ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 16.07.2025 за відсутності учасників справи, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

Розглянувши заяву представника позивача про залишення позову без розгляду у частині вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, зокрема, про залишення без розгляду частини позовних вимог.

Реалізацією цього права є рішення суду з приводу заявлених вимог (клопотань). Проте, реалізуючи таке процесуальне право, учасник не може бути позбавлений можливості вимагати залишити без розгляду заявлені клопотання до вирішення їх по суті судом.

При цьому, ч. 3 ст. 182 ЦПК України визначено, що заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду (п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України).

Дослідивши вказані заяви, суд доходить висновку, що залишення позову без розгляду не суперечить інтересам позивача, адже одна заява надійшла від позивача через «Електронний суд», а інша подана представником через відділ організаційного забезпечення розгляду справ та була підписана уповноваженим представником позивача - адвокатом Овідієнко І.М., яка діє на підставі Ордеру АІ №1589444 від 21.03.2025, а відтак, враховуючи позицію позивача та її представника, Суд залишає без розгляду позовну заяву у частині вимог про стягнення аліментів.

Розглянувши заяву відповідача про залишення позову без розгляду, суд зазначає наступне.

Заява обгрунтована тим, що позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, адже, на думку відповідача, позивач не мав можливості укласти такий договір через перебування за кордоном, то відповідно і ордер, наявний в матеріалах справи виписано безпідставно.

Щодо доводів відповідача, суд зазначає наступне.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи (п.2 ч.1 ст. 257 ЦПК України).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (ч.1 та ч.2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі (ч.1 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

У силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на сторону яка посилається на вказану обставину.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст. 215 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч.1 ст. 205 ЦК України).

Проте, відповідачем не надано доказів на підтвердження аргументів недодержання позивачем та адвокатом в момент вчинення Договору про надання правничої допомоги вимог про вчинення договору у письмовій (електронній) формі, як і самого Договору про надання правничої допомоги посилання на який міститься у Ордері АІ №1589444 від 21.03.2025.

Відтак, суд залишає заяву відповідача про залишення позову без розгляду, як необгрунтовану.

Також, у заяві про залишення позову без розгляду відповідач вказує, що сторони фактично проживають в Ірландії, а відтак, підсудність справи має визначатись суддею Верховного Суду відповідно до положень ст. 29 ЦПК України.

Щодо цих доводів відповідача, суд зазначає наступне.

Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них (ч.2 ст. 28 ЦПК України).

Підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово (ст. 29 ЦПК України).

Так, відповідач Повідомляє, що позивач та діти проживають разом з відповідачем у республіці Ірландія за адресою: 10 Kirwan Park, Mountmellick, Co. Laois, R32 R667, Ireland. Вказана інформація підтверджується копією Договору оренди та копіями реєстраційних документів.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмові докази, до яких належать і документи, подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Зокрема, учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно з ч.1 ст.9 ЦПК Цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Згідно з частиною 1 статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

За приписами частини 1 статті 12 Закону України "Про судоустрій статус суддів" судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 1999 року у справі № 10-рп/99, українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації, тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина 5 статті 10 Конституції України).

Суд наголошує, що до письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат". Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком.

За змістом положень ст. ст. 76 - 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, відповідачем надано до суду документи складені іноземною мовою без їх перекладу українською мовою, а відтак, не приймаються судом до розгляду як письмові докази.

За аналогічних міркувань у суду відсутні підстави для прийняття до розгляду доказів, які долучені позивачем до заяви від 09.07.2025.

У судовому засіданні судом було прийнято, складено і підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд встановив наступне.

04.09.2009 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 04.09.2009 року (номер свідоцтва надруковано нерозбірливо), актовий запис №2285.

Під час шлюбу у сторін народились діти, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 04.02.2010, серії НОМЕР_2 від 14.07.2012 та серії НОМЕР_3 від 06.04.2017.

Про причини розірвання шлюбу позивач повідомляє, що протягом останнього часу стосунки між мною та відповідачем погіршились через різні погляди на життя, цінності та ведення спільного господарства і побуту. Вже тривалий проміжок часу сторони живуть своїм життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування, а шлюб - розпався та має лише формальний характер. На даний час сторони хоча і проживають разом, але шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Спроби примиритися між сторонами та налагодити стосунки позитивних наслідків не мають. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе з підстав, викладених вище. Крім того, перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача розвиватися фізично.

Відповідач підстав для збереження шлюбу не наводить.

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті по цього Кодексу.

Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи пояснення, суд доходить до висновку, що причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, сторони мають різні погляди на життя, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства, а позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відтак, суд приходить до висновку про те, що шлюб має формальний характер та підлягає розірванню у судовому порядку. Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не встановлено.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 141, 206, 265-267, 352-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Залишити без розгляду Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у частині позовних вимог про стягнення аліментів;

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу- задовольнити;

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 (дошлюбне прівище Берлет) та ОСОБА_2 , зареєстрований 04.09.2009 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києваз державним центром розвитку сім`ї, актовий запис №2285;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок;

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; ПРНОКПП НОМЕР_5 );

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя В.В. Гребенюк