КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ющенка Олексія Олеговича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року, апеляційними скаргами Варицького Євгена Валентиновича в інтересах приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року у складі судді Хромової О.О.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про розірвання договору, стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд», у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила:

- розірвати попередній договір купівлі-продажу квартири від 30 липня 2021 року, укладений між ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_1 , посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченком Р.О., зареєстрований у реєстрі за № 1277;

- стягнути з ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на свою користь грошові кошти сплачені позивачкою за попереднім договором у сумі 1 518 031 грн;

- стягнути із ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» моральну шкоду у розмірі 20 000 грн;

- стягнути із ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 50 000 грн та інші судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Позов обґрунтовано тим, що 30 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченком Р.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1277.

Відповідно до умов договору сторони зобов`язувалися в майбутньому в строк та на умовах, визначених договором, укласти договір купівлі-продажу (Основний Договір) квартири АДРЕСА_1 Дніпровському районі м. Києва». Зазначений об`єкт нерухомості, щодо якого сторони мають укласти основний договір, має загальну проектну площу 61,14 кв. м, кількість кімнат - 2, розташований на 11 поверсі.

Основний договір сторони зобов`язувалися укласти протягом 6 (шести) місяців із дня отримання майбутнім продавцем поштової адреси будинку, в якому знаходиться майно та за умови виконання майбутнім покупцем вимог пунктів 1.4 та 1.5 Договору, а саме сплати майбутньому продавцю вартості майна, що станом на дату укладення договору складала 1 518 031 грн, без ПДВ (виходячи з вартості 1 кв. м - 24 828,77 грн, без ПДВ), протягом 5 днів з моменту підписання Договору.

Свої зобов`язання щодо сплати вартості майна позивачка виконала у повному обсязі.

Водночас, будівництво комплексу станом на дату звернення до суду не завершено, находиться на тому етапі, що і було на момент придбання позивачкою квартири. Будівництво зупинене і наразі відсутня інформація щодо строку відновлення будівельних робіт, строк введення об`єкта будівництва в експлуатацію порушено.

Керуючись наданим позивачці правом, визначеним у п. 4.8 попереднього договору купівлі-продажу квартири, а також враховуючи вищевикладені обставини істотного порушення відповідачем умов договору, ОСОБА_1 повідомила відповідача про намір розірвати попередній договір та укласти відповідну угоду, у зв`язку з чим направила відповідне повідомлення на адресу відповідача Однак, станом на момент подання даної позовної заяви, відповіді на повідомлення про розірвання від ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» не надходило, відповідну угоду про розірвання між сторонами не підписано.

У зв`язку з викладеним, на підставі статей 526, 629, 635, 651 ЦК України вважає, що попередній договір підлягає розірванню, а на її користь підлягають стягненню раніше сплачені нею грошові кошти у сумі 1 518 031 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано попередній договір купівлі-продажу квартири від 30 липня 2021 року, укладений між ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченком Р.О., зареєстровано у реєстрі за № 1277. Стягнуто з ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 сплачені на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу квартири від 30 липня 2021 року грошові кошти у сумі 1 442 129 грн 45 коп. Стягнуто з ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 5 000 грн. У задоволення іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» в дохід держави судовий збір у розмірі 12 308 грн 93 коп.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року доповнено рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року у справі № 755/21669/24. Стягнуто з ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Ющенко О.О. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року,просить скасувати його в частині стягнення з ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд»сплачених на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу квартири від 30 липня 2021 року грошових коштів у сумі 1 442 129 грн 45 коп та задовольнити позовну в повному обсязі на суму 1 518 031 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Київміськбуд умисно та зухвало проігнорувало звернення позивачки про розірвання договору, і ніякий договір про розірвання не укладався, відсутні будь-які правові підстави для вирахування штрафу в розмірі 5% від внесеної суми.

Посилається на те, щоштраф в розмірі 5% від внесеної суми мав бути наслідком укладення між сторонами договору про розірвання.

Звертає увагу, що судом першої інстанції, в порушення умов договору та норм законодавства, неправомірно вирахувано 5 % від суми внесених на рахунки ПрАТ «ХК «Київміськбуд» коштів, тобто 75 901 грн 55 коп.

Вважає, що штраф в розмірі 5 % від суми, визначений п. 4.8. Попереднього договору, не має компенсаторний характер, адже підставою для вирахування є не порушення майбутнім покупцем зобов`язання, а відмова від укладення основного договору, що є правом останнього, а тому з урахуванням загальних засад справедливості, добросовісності та розумності відсутні підстави для його вирахування від суми, внесеної позивачкою.

Вказує, що суд першої інстанції порушив та не дослідив умови попереднього договору купівлі-продажу квартири від 30 липня 2021 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченком Р.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1277 та норми законодавства, чим безпідставно та неправомірно вирахував 5 % штрафу.

В апеляційній скарзі Варицький Є.В. в інтересах ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року проситьскасувати його та відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачка фактично в односторонньому порядку вирішила розірвати договір, що свідчить про пряме порушення умов договору, в той час як умовами договору не передбачено право позивачки на односторонню відмову від договору, відповідно має бути взаємна згода сторін правочину.

Звертає увагу, що на офіційному сайті Київміськбуд було опубліковано інформацію про відновлення роботи компанії та будівельних майданчиків, компанія не заявляла інформації про зупинення господарської діяльності та будівництва, компанія не заявляла та не повідомляла про зупинення своїх зобов`язань за укладеними правочинами.

Крім того, позиція суду щодо стягнення моральної шкоди ґрунтується виключно на цитуванні норм законодавства, що регулюють питання стягнення моральної шкоди.

Скаржник посилається на те, що позивачкою не подано суду доказу на підтвердження наявності моральної шкоди, завданої ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд», противності діяння компанії в її заподіянні, її вини та наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» та вини останнього в її заподіянні.

В апеляційній скарзі Варицький Є.В. в інтересах ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року просить скасувати його та відмовити у стягненні з ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване додаткове рішення прийняте з грубим порушенням процесуальних та матеріальних норм права, з неповним дослідженням та наданням судом оцінки доказам.

Звертає увагу, що ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» подавала клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, оскільки суд не зобов`язаний присуджувати стороні на користь якої відбулося рішення його витрати на адвоката, якщо встановить, що розмір гонорару є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Крім того, дана справа не є тою справою, яка потребувала б багато часу та зусиль для викладення позиції, вибору стратегії захисту, часу для підготовки процесуальних документів.

У відзиві на апеляційну скаргу Варицький Є.В. в інтересах ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд», просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивачки.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Ющенко О.О. в інтересах ОСОБА_1 , просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача та стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

В судовому засіданні адвокат Маркова Т.Л. в інтересах ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу задовольнити, та відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Представник ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» до суду не з`явився, повідомлявся про розгляд справи у встановленому законом порядку (а.с. 242).

Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду підлягає зміні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

Зі справи встановлено, що 30 липня 2021 року між ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_1 укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого сторони зобов`язувалися у майбутньому в строк та на умовах, визначених цим договором, укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири АДРЕСА_2 ; «Реконструкція нежитлового будинку (Літ. А) під багатофункціональний комплекс» на АДРЕСА_3 (майно). Зазначений в пункті 1.1 цього договору об`єкт нерухомості, щодо якого сторони зобов`язуються укласти основний договір, має загальну проектну площу 61,14 кв. м, кількість кімнат - 2, розташований на 11 поверсі (а.с. 21-24).

Пунктом 1.2 попереднього договору встановлено, що основний договір сторони зобов`язуються укласти протягом 6 місяців із дня отримання майбутнім продавцем поштової адреси будинку, у якому знаходиться майно та за умови виконання майбутнім покупцем вимог пункту 1.4 та 1.5 попереднього договору.

Відповідно до пункту 1.4 попереднього договору майбутній покупець зобов`язаний сплатити майбутньому продавцю вартість майна, визначену в пункті 2.2 попереднього договору, протягом 5 банківських днів з дня його укладення.

Окрім цього пунктом 2.2 попереднього договору сторони погодили, що на дату підписання попереднього договору від 30 липня 2021 року вартість майна складає 1 518 031 грн без ПДВ, виходячи з вартості 1 кв. м - 24 828,77 грн, без ПДВ, згідно з протоколом Правління ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» від 24 листопада 2020 року, протоколом засідання Правління ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» від 19 травня 2021 року, Протоколом № 47 засідання комісії по визначенню вартості житла, інших об`єктів нерухомості ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» від 20 листопада 2020 року та Протоколом № 21 засідання комісії по визначенню вартості житла, інших об`єктів нерухомості ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» від 19 травня 2021 року. Вартість майна підлягає зміні у випадках, передбачених пунктом 1.5 попереднього договору.

Майбутній продавець взяв на себе зобов`язання передати майбутньому покупцю майно відповідно до акту прийому-передачі майна в день підписання нотаріально посвідченого основного договору, що передбачено у пункті 2.4 попереднього договору.

У пункті 4.1 попереднього договору сторони погодили, що сторони домовляються про те, що той із них, хто необґрунтовано відмовлятиметься (ухилятиметься) від укладення Основного договору у визначений у пункті 1.2 попереднього договору термін та на вище визначених умовах, повинен відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням чи відмовою від укладення основного договору.

Також у пункті 4.8 попереднього договору сторони встановили, що до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію майбутній покупець має право відмовитись від договору шляхом його розірвання, про що сторонами укладається відповідний договір про розірвання. За таких умов цей договір вважається розірваним в повному обсязі з моменту підписання відповідного договору про розірвання. В такому випадку Майбутній продавець повертає майбутньому покупцю на банківський рахунок, що визначений майбутнім покупцем у договорі про розірвання, кошти протягом 60 банківських днів з дня підписання договору про розірвання, за вирахуванням штрафу у розмірі 5 % від суми, внесеної за цим договором.

З довідки ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» від 26 серпня 2021 року № 1277 до попереднього договору купівлі-продажу квартири (нотаріально посвідчений) від 30 липня 2021 року № 1277, встановлено, що ОСОБА_1 30 липня 2021 року сплатила грошові кошти у сумі 1 518 031 грн, що відповідає 61,14 кв. м з розрахунку 24 828,77 грн за 1 кв. м. оплату внесено щодо квартири АДРЕСА_4 (а.с. 25).

07 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» з повідомленням про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири від 13 липня 2021 року, у якому на підставі пункту 4.8 попереднього договору купівлі-продажу квартири, з урахуванням істотного порушення ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» умов договору, повідомила про відмову від такого договору. Просила погодити дату укладення договору про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири протягом 1 місяця, відповідь просила надіслати на її електронну адресу. Вказане повідомлення зареєстровано відповідачем 09 жовтня 2024 року за № 00598/0/3-24 (а.с. 31-32).

Також у матеріалах справи міститься довідка від 07 жовтня 2024 року № 07/10/24-17, видана АТ «КристалБанк», про відкриття ОСОБА_1 поточного рахунку від 19 червня 2020 року із зазначенням номеру такого рахунку (а.с. 20).

Вирішуючи спір районний суд вважав, що вимогу про розірвання попереднього договору купівлі-продажу відповідає вимогам закону та умовам погодженим сторонами цим договором та з урахуванням задоволення вказаної вимоги суд вважав, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 5 000 грн.

Однак судом було відмовлено у стягненні 5 % штрафних санкцій від вартості майна з посиланням на те, що вказаний штраф носить компенсаційний характер і пов`язується із односторонньою відмовою майбутнього покупця від договору. Водночас, з вимогою про визнання недійсними положень пункту 4.8 попереднього договору в частині застосування штрафних санкцій у випадку відмови від договору майбутнім покупцем, ОСОБА_1 не зверталася.

Щодо зроблених судом висновків, з урахуванням доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Частинами 1, 2 п. 1 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз пункту 4.8. Попереднього договору свідчить про те, що майбутній Покупець до прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію наділений правом на відмову від договору шляхом його розірвання. Договір не містить положень, які б надавали Відповідачу право відмовитись від укладення договору про розірвання Попереднього договору.

Як було встановлено судом, відповідно до попереднього договору купівлі-продажу квартири між ПрАТ "ХК "Київміськбуд" та ОСОБА_1 , сторони дійшли згоди укласти в майбутньому договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 ; «Реконструкція нежитлового будинку (Літ. А) під багатофункціональний комплекс» на АДРЕСА_3 . Станом на момент розгляду справи будинок, в якому запроектована квартира в експлуатацію не зданий, основний договір купівлі-продажу сторонами не укладено.

Пунктом 4.8. Попереднього договору визначено, що до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію майбутній покупець має право відмовитися від договору шляхом його розірвання, про що сторонами укладається відповідний договір про розірвання. За таких умов, цей договір вважається розірваним в повному обсязі з моменту підписання відповідного договору про розірвання.

Тобто, ПрАТ "ХК "Київміськбуд" та ОСОБА_1 у попередньому договорі було передбачено можливість розірвання договору за ініціативою покупця.

Окрім цього, суд також враховує, що відповідач ПАТ "ХК "Київміськбуд" не повідомляв позивачку про причини порушення зобов`язання, про прийняті заходи для виконання умов попереднього договору, про строки виконання зобов`язання, тощо.

Отже, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири від, укладеного між ПрАТ "ХК "Київміськбуд" і позивачкою, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченко Р.О., узгоджується із положеннями п. 4.8. попереднього договору.

Відповідно, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири, відповідають як положенням самого попереднього договору, так і вимогам ЦК України.

Колегія суддів відхиляє посилання ПрАТ "ХК "Київміськбуд" про те, що воно робить все можливе для завершення будівельних робіт та здачу будинку в експлуатацію, оскільки попереднім договором не обумовлено можливість ініціювання покупцем розірвання попереднього договору певними підставами.

Водночас, укладенням сторонами попереднього договору не передбачається можливості зобов`язання іншої сторони до укладення основного договору у примусовому порядку. Сторона попереднього договору зберігає за собою право на відмову від укладення основного договору.

Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку, що у зв`язку з розірванням попереднього договору у ПрАТ "ХК "Київміськбуд" відпали правові підстави для утримання сплачених позивачем коштів, однак вважав необхідним відрахувати із вказаної суми на користь відовідача штрафу у розмірі 5 %.

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2023 року справа № 308/3956/15-ц (провадження № 61-8074св22) зазначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, за частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Водночас, закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Разом з тим, штраф в розмірі 5 % від суми, визначений п. 4.8. Попереднього договору, не має компенсаторний характер, адже підставою для вирахування є не порушення Майбутнім покупцем зобов`язання, а відмова від укладення основного договору, що є правом останнього, а тому з урахуванням загальних засад справедливості, добросовісності та розумності відсутні підстави для його вирахування від суми, внесеної позивачем.

Отже, з моменту розірвання договору, яким відповідно до частини третьої статті 653 ЦК України є набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили, у відповідача відсутні правові підстави (зобов`язання) утримувати отримані за договором грошові кошти, а також утримувати суму штрафу у вигляді 5 % від суми внесеної на виконання умов Договору.

За вказаних обставин рішення суду підлягає зміні шляхом збільшення суми грошових коштів, що підлягають стягненню з ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 з 1 442 129 грн 45 коп до 1 518 031 грн, тобто з урахуванням 5 % від суми внесеної на виконання умов Договору.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині частково задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, варто зазначити наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення, оскільки право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Подібна за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

При цьому тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди.

Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання "особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав".

Аналіз зазначених норм дає підстави стверджувати, що можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.

Аналогічні висновки викладені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 01 березня 2023 року у справі № 496/1691/19.

Вказаної позиції дотримувався і суд першої інстанції під час вирішення позовної вимоги про стягнення з ПрАТ "ХК "Київміськбуд" на користь ОСОБА_1 заподіяної моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

При цьому колегія суддів зауважує, що позивачка не оскаржила рішення в цій частині.

Оскаржено відповідачем й додаткове рішення суду від 15 травня 2025 року про стягнення 10 000 грн.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У частині другій статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

У справі, яка переглядається, встановлено, що інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляв адвокат Ющенко О.О., повноваження якого підтверджуються ордером серії АА №1466780 від 09 грудня 2024 року (а.с. 19).

На підтвердження понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви і в ході розгляду справи суду було надано: копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 07 грудня 2024 року; копію акта прийому-передачі наданих правових послуг від 17 квітня 2025 року на 50 000 грн (а.с. 95-97).

Суд першої інстанції вважав заявлений представником позивачки розмір витрат на правничу допомогу неспівмірним із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг в суді, затраченим ним часом на надання правової допомоги, таким, що не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, у зв`язку з чим стягнув з відповідача на користь позивачки 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

В частині третій статті 141 ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 04 жовтня 2021 року у справі № 640/8316/20, від 21 жовтня 2021 року у справі № 420/4820/19 на інших, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

А тому доводи апеляційної скарги щодо незгоди з додатковим рішенням є безпідставними, оскільки суд першої інстанції й так застосував свої дискреційні повноваження з урахуванням конкретних обставин цієї справи, її перебігу та принципу пропорційності та стягнув з ПрАТ "ХК "Київміськбуд" на користь позивачки 10 000 грн витрат на правничу допомогу, тоді як заявлено було 50 000 грн.

За таких обставин апеляційна скарга позивачки підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції зміні, шляхом збільшення суми коштів до розміру, який було заявлено у позові.

З урахуванням встановлених обставин та відсутності обґрунтованих доводів апеляційні скарги відповідача на рішення та додаткове рішення суду підлягає залишенню без задоволення, додаткове рішення - залишенню без змін.

Окрім цього у відзиві на апеляційну скаргу відповідача на рішення суду представник позивачки просив про стягнення витрат на правничу допомогу, яка надавалася ОСОБА_1 в апеляційному суді в розмірі 15 000 грн.

На підтвердження понесених витрат надано наступні докази копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 05 травня 2025 року; копію акта прийому-передачі наданих правових послуг від 25 червня 2025 року на 15 000 грн (а.с. 226-228).

З урахуванням того, що апеляційну скаргу позивачки задоволено, до справи долучено необхідні документи на підтвердження надання правничої допомоги, а також відсутності заперечень відповідача, колегія суддів дійшла висновку про стягненння з ПрАТ "ХК "Київміськбуд" на користь ОСОБА_1 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи в апеляційному суді, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Ющенка Олексія Олеговича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року задовольнити.

Апеляційні скарги Варицького Євгена Валентиновича в інтересах приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року змінити збільшивши суму грошових коштів, що підлягають стягненню з приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 з 1 442 129 грн 45 коп до 1 518 031 грн.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 15 000 грн судових витрат пов`язаних правничою допомогою в апеляційному суді.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді