КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 370/3032/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Медведської Вікторії Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року у складі судді Косенко А.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 11 вересня 1990 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макарівського району Київської області, актовий запис №71.

Позов обґрунтовано тим, що між ним та відповідачкою 11 вересня 1990 року укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макарівського району Київської області, про що зроблено актовий запис за №71. Від шлюбу у подружжя неповнолітніх дітей немає. Спільне життя не склалося через різність характерів, ставлення до життя і сім`ї, шлюбні відносини між подружжям припинено приблизно з 2009 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливе.

Таким чином, позивач вважає, що подальше спільне подружнє життя неможливе, шлюб існує лише формально, і оскільки, сім?я перестала існувати, тому шлюб необхідно розірвати. Також позивач зауважує, що відповідачка не бажає звертатися із спільною заявою до органів реєстрації актів цивільного стану для розірвання шлюбу.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 11 вересня 1990 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макарівського району Київської області, актовий запис №71. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Медведська В.В. в інтересах ОСОБА_1 , просить змінити рішення суду першої інстанції, а саме виключити з мотивувальної частини висновки суду, що шлюбні відносини між подружжям припинено приблизно з 2009 року та шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер. У решті оскаржуване рішення залишити без змін. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач у позові про розірвання шлюбу зазначив, що спільне життя не склалося через різність характерів, ставлення до життя і сім`ї, шлюбні відносини між подружжям припинено приблизно з 2009 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливе.

Звертає увагу суду, що на підтвердження тих обставин, що «шлюбні відносини між подружжям припинено приблизно з 2009 року» та «шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер» позивач не надав жодного доказу.

Вказує, що шлюбні відносини між нею та позивачем припинилися лише з жовтня 2024 року - після подання позивачем позову про розірвання шлюбу. А до цього часу у них була повноцінна сім`я. З позивачем проживали і на даний момент проживають в одному будинку, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та спільно харчувались.

Вважає, що суд першої інстанції не з`ясував фактичні взаємини між відповідачкою та позивачем, не застосував норми матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов помилкового висновку, що фактично шлюбні відносини були припинені приблизно з 2009 року, та шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представниця адвокат Медведська В.В. просила апеляційну скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився судом про розгляд справи повідомлений належно (а.с. 86).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Матеріалами справи встановлено, що 11 вересня 1990 року сторони уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

Як зазначено у позові та не заперечується відповідачкою від цього шлюбу неповнолітніх дітей у сторін немає.

Вирішуючи позов, суд виходить з того, що неможливо в подальшому зберегти сім`ю, шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер, подальше перебування їх у шлюбі суперечить інтересам кожного та порушує засади добровільності шлюбу, тому повинен бути розірваний.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції із врахуванням наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

За змістом ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3 статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Згідно з положеннями ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 Кодексу).

За приписами ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Зі справи вбачається, що позивач просив розірвати шлюб про що відповідачка не заперечувала, водночас вказувала, що не відповідає дійсності та обставина, що шлюбні відносини між сторонами було припинено з 2009 року.

Оскаржуючи рішення суду ОСОБА_1 вказує, що районний суд безпідставно та за відсутності доказів встановив, що шлюбні відносини припинилися ще у 2009 році.

Щодо вказаного колегія суддів вважає зазначити наступне.

Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню, і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, відповідно до рішення, районний суд висвітлив вимоги з якими звернувся позивач до суду, предмет, підстави позову та відзиву на нього.

Суд першої інстанції під час дослідження матеріалів справи встановив ту обставину, що позивач скористався своїм правом та звернувся до суду із позовом, в якому наполягає на розірванні шлюбу, оскільки від шлюбу у подружжя неповнолітніх дітей немає. Спільне життя не склалося через різність характерів, ставлення до життя і сім`ї, шлюбні відносини між подружжям припинено приблизно з 2009 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливе.

Одночасно суд зазначив, що відповідачка в свою чергу, заперечила проти позову, зазначивши, що фактичні шлюбні відносини між ними існували до моменту пред`явлення позову. Зокрема, вівся спільний побут та сімейний бюджет, утримувалось спільне майно.

Оскаржуючи рішення відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу та не просить скасувати рішення в цій частині.

Однак просить виключити з мотивувальної частини рішення висновки, що шлюбні відносини припинено приблизно з 2009 року та шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер.

Водночас апеляційний суд вважає, що вказане районним судом у судовому рішенні не є висновком та не встановлює те, що шлюбні відносини між подружжям припинено з 2009 року, а лише висвітлює викладені сторонами обставини, які вони зазначили у позові та відзиві на нього.

На переконання апеляційного суду, районний суд не констатував факт початку завершення відносин, а вказавши у висновку про те, що шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер, не можна розцінювати, як те, що він припинив існувати у 2009 році.

До того ж установлення дійсних причин розірвання шлюбу і фактичних взаємин подружжя має бути здійснено до того ступеню, наскільки це необхідно для установлення можливості подальшого збереження сім`ї.

Оскільки позивач просить розірвати шлюб, а відповідачка не заперечує проти його розірвання й у них немає спільних неповнолітніх дітей, а тому дата фактичного припинення шлюбних відносин не є визначальною під час вирішення вказаного спору.

Районний суд установивши, що сторони сімейні стосунки не підтримують та збереження шлюбу є неможливим, обґрунтовано задовольнив заявлений по справі позов.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, враховуючи що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Медведської Вікторії Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: