Справа № 464/7886/24 Головуючий у 1 інстанції: Жила В.С.
Провадження № 22-ц/811/1716/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 14 квітня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» для отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 25.09.2020 року. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Відповідач, підписавши анкету-заяву, підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір, та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № НОМЕР_1 . АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач своєчасно не погашав заборгованість за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), що відображено у розрахунку заборгованості за договором. Станом на 30.04.2023 року у відповідача прострочення зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором становить понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення 5.17 п. 5 розділу ІІ Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. 30.04.2023 року банк направив відповідачу повідомлення про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості, однак відповідач заборгованість не сплатив. Станом на 25.08.2024 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком за договором від 25.09.2020 року становить 12 476,58 грн, в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 12 476,58 грн., заборгованість за пенею 0 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання 0 грн.

З наведених підстав просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 25.09.2020 року на наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 12 476,58 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 14 квітня 2025 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство «Універсал Банк», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт посилається на те, що послуги банку надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи, були надані відповідачу саме через мобільний додаток, а відтак відповідач був ознайомлений саме з Умовами і правилами, які діяли на час підписання заяви-анкети та відповідно до ст.ст. 3,627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору. Зазначає, що у підписаній заяві-анкеті відповідач визнав, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Відповідачем було неодноразово проведено банківські операції із використанням картки, що свідчить про надання його згоди зі змінами, доповненням до договору про надання банківських послуг від 25.09.2020 року. Вважає, що посилання суду першої інстанції на недоведеність банком, що саме ці Умови і правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, є безпідставними та не грунтуються на вимогах Закону України «Про електронну комерцію». З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтував недоведеністю позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 25.09.2020, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості за тілом кредиту, а наданий банком розрахунок заборгованості є внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, і не є доказом безспірності розміру заборгованості, про стягнення якої звернувся позивач.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ст. 639 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 25.09.2020.

Відповідно до змісту анкети-заяви до договору про надання банківських послуг ОСОБА_1 просив відкрити в АТ «Універсал Банк» поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку. Пільговий період за користування кредитним лімітом становить до 62 днів. У разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватися відсоткова ставка 3,1% на місяць. Решта умов, передбачених ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», визначені в договорі та тарифах. Проставлянням власноруч свого підпису під цією анкетою-заявою відповідач підтвердив, що надані ним документи є чинними (дійсними) та наведені вище їх копії відповідають оригіналу. Погодився з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (Monobank/Universal Bank), таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Окрім того, беззастережно погоджується з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Погоджується з тим, що про зміни доступного розміру дозволеного кредитного ліміту Банк повідомляє шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

В анкеті заяві зазначено, що ОСОБА_1 визнав, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтверджує, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або Банком з використанням електронного/електронного цифрового підпису. Надає право та доручає АТ «Універсал Банк» здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків, відкритих у АТ «Універсал Банк» без додаткових його розпоряджень для погашення будь-яких інших його грошових зобов`язань перед АТ «Універсал Банк», що випливають з умов договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між ним та Банком.

У пункті 6 заяви-анкети досягнуто згоди щодо використання електронного цифрового підпису.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «Універсал Банк» посилається на те, що свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі 5000.00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № НОМЕР_1 , натомість відповідач своєчасно не погашав заборгованість за кредитом та іншими витратами відповідно до умов договору, мало наслідком прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором понад 90 днів.

Згідно з долученим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором від 25.09.2020 загальний залишок заборгованості ОСОБА_1 за наданим кредитом (тілом кредиту) станом на 25.08.2024 становить 12 476,58 грн., і саме цю суму заборгованості за тілом кредиту просив стягнути позивач.

Аналізуючи долучений до позову розрахунок заборгованості, колегія суддів дійшла висновку про те, що за рахунок кредитних коштів (тіла кредиту) банк фактично погашав відсотки, які нараховував на залишок поточної заборгованості за кредитом, що передбачені пунктом 3 Анкети заяви до договору про надання банківських послуг в розмірі 3,1% (37.2%).

А відтак, сума заборгованості по тілу кредиту (графа 5), яку просить стягнути позивач з відповідача в розмірі 12476.58 грн., складається, в тому числі, з нарахованих банком відсотків, передбачених пунктом 3 Анкети заяви до договору про надання банківських послуг, а відтак не може вважатися лише тілом кредиту.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, АТ «Універсалбанк» просив стягнути з відповідача загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 12476.58 грн., тобто просив стягнути лише тіло кредиту, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача відсотків, передбачених пунктом 3 Анкети заяви до договору про надання банківських послуг, АТ «Універсал Банк» не пред`являв.

Колегія суддів вважає, що оскільки зазначена в розрахунку заборгованість по тілу кредиту включає, в тому числі, і заборгованість по відсотках, які розраховано в розмірі 37.2 %, і наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить безспірного розрахунку лише тіла кредиту, то за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості лише по тілу кредиту та за відсутності у кредитному договорі умови договору про суму наданого кредиту, сума заборгованості, про стягнення якої звернувся позивач, не є безспірною.

Слід зазначити і те, що долучений до позову розрахунок заборгованості містить лише інформацію про розмір, порядок, нарахування складових заборгованості за період, починаючи з 26.08.2021 до 25.08.2024, в той час, як кредитний договір укладено між сторонами 25.09.2020, що позбавляє можливості перевірити правильність нарахованої заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно зазначив, що у анкеті-заяві від 25.09.2020 відповідач просив відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов договору та наведених умов, однак сума кредитного ліміту у цій анкеті-заяві не вказана, додаток, який би визначав суму кредитного ліміту, інші істотні умови кредитування та про які зазначено в цій анкеті-заяві, до неї не доданий.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог через недоведеність позивачем позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості, посилався виключно на розрахунок заборгованості станом на 25.08.2024, витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank|Unіversal Bank (далі витяг з Умов), витяг з тарифів за чорною карткою monobank, який містить копію паспорта споживчого кредиту чорної картки monobank та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що долучена позивачем до позовної заяви редакція Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» була затверджена рішенням Правління банку від 24.11.2021 № 46, тобто вже після укладення між сторонами кредитного договору від 25.09.2020.

З врахуванням наведеного, суд вірно вважав, що витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», затверджених рішенням Правління банку від 24.11.2021 № 46, який наявний в матеріалах справи, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25.09.2020, шляхом підписання анкети-заяви, отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови договору.

Враховуючи висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, які викладені у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20, суд першої інстанції вірно зазначив, що долучена до позову копія «Паспорту споживчого кредиту Чорної картки monobank» також не приймається до уваги судом та не може вважатись частиною кредитного договору, оскільки форма такого документу носить інформаційний характеру, у вказаному вище «Паспорті споживчого кредиту» вказано, зокрема, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту.

Верховний Суд в постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17 зазначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 751/861/17 (провадження № 61-28582ск18).

Позивач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження суми отриманих відповідачем кредитних коштів, а також підтвердження заявленого позивачем розміру заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank від 25.09.2020 року за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 12476.58 грн.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 25.09.2020, а тому підставно відмовив в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про те, що позивачем, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження суми заборгованості за наданим кредитом (тілом креиту), про стягнення якої звернувся позивач та її безспірності.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 14 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 08.10.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк