Провадження №: 4-с/755/138/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

за участі:

представника скаржника - адвоката Чутченка С.О.

заінтересованої особи - Приватного виконавця виконавчого округа міста Києва

Телявського А.М.

представника

заінтересованої особи

ПАТ «АБ «Укргазбанк» - Слісаренко Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із скаргою на дії/бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М., заінтересовані особи: ПАТ «АБ «Укргазбанк», ОСОБА_2 , в якій просить: 1) визнати неправомірним та скасувати рішення Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід, оформлене листом від 21 серпня 2025 року №156S;

2) задовольнити заяву ОСОБА_1 про відвід та відвести Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. від участі у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_2; 3) зобов`язати Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. негайно припинити будь-які виконавчі дії у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_2 та повернути стягувачу виконавчі документи від 03 квітня 2013 року № 2604/13124/2012 та від 26 серпня 2024 року № 596/459/23.

На обґрунтування поданої скарги заявник зазначає, що на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_2, до складу якого входить виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 03 квітня 2013 року № 2604/13124/2012, виданого Дніпровським районним судом міста Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та інших осіб на користь ПАТ «АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором.

09 липня 2025 року, у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем, скаржник подала до Господарського суду міста Києва заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи та того ж дня офіційно повідомила про це Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. Однак, виконавець не проявив розумну обачність в очікуванні судового рішення про введення мораторію, він, навпаки, форсував виконавчі дії. 10 липня 2025 року виконавець виніс постанову про призначення оцінювача, а 22 липня 2025 року - подав заявку до ДП «СЕТАМ» на реалізацію єдиного житла боржника, свідомо нівелювавши наданий законом 10-денний строк на оскарження оцінки. Вказане є доказами упередженості виконавця.

Усвідомлюючи неможливість неупередженого та об`єктивного ведення провадження такою особою, 16 серпня 2025 року скаржник подала вмотивовану заяву про відвід Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. на підставі статті 23 Закону України «Про виконавче провадження». Листом від 21 серпня 2025 року Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А.М. відмовив у задоволенні заяви.

Рішення приватного виконавця про відмову у відводі є незаконним та підлягає безумовному скасуванню, оскільки ухвалене з кричущим порушенням встановленої законом процесуальної форми та є абсолютно необґрунтованим по суті, оскільки повністю ігнорує імперативні норми закону щодо наявності у виконавця реального, непереборного конфлікту інтересів, який вимагав його негайного самовідводу ще на етапі відкриття провадження.

За результатами розгляду заяви про відвід, який не був заявлений як самовідвід, приватний виконавець ухвалює рішення, яке має конкретну процесуальну форму - форму постанови, яка підлягає обов`язковій реєстрації в Автоматизованій системі виконавчого провадження та може бути оскаржена у встановленому порядку. Водночас, недотримання встановленої законом форми процесуального документа є самостійною підставою для його скасування. Вказане порушення є проявом недобросовісності та зловживання процесуальними правами, оскільки її мета - не вирішити питання по суті, а створити перешкоди для доступу до правосуддя.

Рішення приватного виконавця про відмову у відводі є незаконним по суті, оскільки ґрунтується на хибному тлумаченні закону та ігноруванні очевидних фактів, що свідчать про наявність у нього абсолютного, непереборного конфлікту інтересів. Цей конфлікт виник не в процесі вчинення окремих виконавчих дій, а в момент прийняття ним виконавчого листа до виконання, що вимагало від нього негайного самовідводу.

Приватний інтерес виконавця є очевидним і має майновий характер. Він полягає в отриманні основної винагороди у розмірі 10 % від фактично стягнутої суми, що передбачено статтею 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Цей інтерес безпосередньо залежить від успішності та швидкості реалізації майна боржника.

Приватний виконавець наділений широким колом владних повноважень (відкриття провадження, арешт майна, його опис, оцінка, передача на реалізацію тощо), які він реалізує у сфері, де існує його приватний майновий інтерес.

Суперечність між інтересом та повноваженнями виникає через унікальну обставину - попередню участь Телявського А.М. у цьому ж провадженні як державного виконавця. Його службовий обов`язок як приватного виконавця вимагає діяти неупереджено та об`єктивно. Однак, прийнявши до свого приватного провадження справу, з якою він працював як державний службовець, він отримав можливість використати знання, інформацію та досвід, здобуті під час виконання публічної функції, для досягнення особистої майнової вигоди. Це створює непереборну суперечність: його фінансовий інтерес у якнайшвидшому стягненні боргу вступає у прямий конфлікт із обов`язком діяти неупереджено, особливо з огляду на наявність у нього «інсайдерської» інформації про справу та її сторони.

«Конфлікт інтересів - це ситуація, яка характеризується трьома елементами: 1) наявність у посадової особи службових/представницьких повноважень; 2) наявність у посадової особи приватного інтересу; 3) ризик (потенційна або реальна можливість) впливу приватного інтересу на реалізацію посадовою особою її службових/представницьких повноважень». У випадку Приватного виконавця наявні усі три елементи. Його приватний інтерес (винагорода) створює очевидний ризик впливу на об`єктивність реалізації ним владних повноважень, особливо з урахуванням його попередньої обізнаності зі справою.

Прийнявши постанову про відкриття виконавчого провадження, Телявський А.М. прямо порушив імперативну заборону, визначену у статті 28 Закону України «Про виконавче провадження». Сам факт прийняття ним до виконання провадження, в якому він мав очевидний конфлікт інтересів, компрометує усі його подальші дії та рішення. Це не процедурна дрібниця, а фундаментальна вада, що підриває довіру до інституту приватного виконання.

Приватний виконавець свідомо та маніпулятивно спрощує суть заявленого конфлікту інтересів, зводячи його лише до факту отримання законної винагороди. Проте, суть конфлікту полягає не в самій винагороді, а в унікальному поєднанні цього прямого майнового інтересу з попередньою участю Телявського А.М. у цьому ж самому виконавчому провадженні на посаді державного виконавця.

Приватний інтерес є майновим і полягає в отриманні понад 365 тис. грн винагороди від реалізації майна боржника. Службові повноваження вимагають від виконавця діяти неупереджено, об`єктивно та справедливо, дотримуючись балансу інтересів сторін. Суперечність виникає через те, що Телявський А.М. , перебуваючи на державній службі, отримав доступ до інформації, документів та знання обставин цієї справи. Тепер, у статусі приватного виконавця, він має можливість використати ці знання, здобуті в рамках публічної служби, для отримання особистої майнової вигоди. Це створює непереборну спокусу діяти не в інтересах правосуддя, а в інтересах якнайшвидшого отримання винагороди, ігноруючи права боржника.

У приватного виконавця Телявського А.М. наявний не лише потенційний, а й реальний конфлікт інтересів, що підтверджується судовою практикою. Відповідно, на нього поширюється пряма законодавча заборона на участь у цьому виконавчому провадженні.

Згідно із частиною першою статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення таких обставин, виконавець зобов`язаний заявити самовідвід. Однак, приватний виконавець не лише не виконав цей імперативний обов`язок, але й у своїй відмові заперечує сам факт існування такої норми, що свідчить або про його некомпетентність, або про свідоме введення в оману.

Конфлікт інтересів приватного виконавця також виявляється в умисних діях, які наочно продемонстрували його упередженість та глибоку особисту зацікавленість у якнайшвидшій реалізації майна боржника на шкоду її фундаментальним процесуальним правам. Такі дії є зразком зловживання процесуальними правами та самостійною підставою для відводу.

Поведінка приватного виконавця після отримання ним офіційного повідомлення про ініціювання боржником процедури неплатоспроможності є найбільш яскравим доказом його недобросовісності. Подання заяви про банкрутство мала б змусити будь-якого неупередженого та сумлінного виконавця проявити розумну обачність та призупинити активні дії до вирішення питання судом. Хронологія подій беззаперечно свідчить про умисел виконавця випередити введення цього мораторію задоволення вимог кредиторів, який автоматично зупиняє всі примусові стягнення. Мета приватного виконавця була очевидною - реалізувати єдиний ліквідний актив боржника до того, як господарський суд введе мораторій, тим самим повністю знецінивши майбутню процедуру банкрутства та позбавивши інших кредиторів шансів на задоволення їхніх вимог. Подавши заявку на реалізацію майна до ДП «СЕТАМ» вже наступного дня після направлення повідомлення (22 липня 2025 року), приватний виконавець свідомо зробив це право ілюзорним та неефективним. Навіть у разі подання скарги, торги вже були б призначені. Направивши боржникові лише короткий висновок про вартість квартири виконавець позбавив боржника необхідної інформації для оцінки належності і достовірності оцінки квартири. Повний звіт про оцінку з`явився тільки під час оскарження дій виконавця в судовому порядку.

Оцінка майна є незаконною не лише через зазначене вище, а й тому, що вона є похідною від первинної незаконної дії - «кабінетного арешту» від 28 лютого 2025 року. Цей арешт було проведено без фактичного огляду майна, що є грубим порушенням вимог частини п`ятої статті 56 Закону «Про виконавче провадження» щодо детального опису об`єкта.

Дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. є не лише грубим порушенням норм процесуального та антикорупційного законодавства, але й свідчать про повне нехтування фундаментальними етичними стандартами, які є основою довіри до професії приватного виконавця. Порушення етичних норм розкриває суб`єктивну сторону дій виконавця. Зокрема, було порушено наступні принципи та статті Кодексу етики: Стаття 2 «Незалежність», Стаття 3 «Доброчесність та неупередженість», Стаття 4 «Конфлікт інтересів», Стаття 7 «Сумлінне та ефективне виконання рішень».

Дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. та його відмова у відводі порушують не лише норми національного законодавства та професійної етики, але й фундаментальне право скаржника на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ). Посилання на норми ЄКПЛ та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) не є формальністю, а переводить спір з суто національного процедурного рівня на рівень фундаментальних прав людини. Участь Приватного виконавця Телявського А.М. у цьому провадженні є несумісною зі стандартами статті 6 ЄКПЛ, оскільки він не відповідає ані об`єктивному, ані суб`єктивному критеріям безсторонності.

З огляду на викладене ОСОБА_1 просила вимоги скарги задовольнити.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями скаргу передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2025 року відкрито провадження за скаргою, призначено судове засідання з розгляду даної скарги на 01 жовтня 2025 року

10 год. 00 хв.

26 вересня 2025 року (вхід. від 26 вересня 2025 року № 57556) до суду від заінтересованої особи - Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М., надійшли письмові пояснення по суті скарги, у яких зазначено, що на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_2, до складу якого входять:

1)ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/13124/2012 від 03 квітня

2013 року, виданого Дніпровським районним судом міста Києва, про стягнення солідарно з

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (за договором поруки від 27 лютого 2008 року № 100-ф/08-р1, укладеним між ВАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), ОСОБА_4 (за договором поруки від

27 лютого 2008 року № 100-ф/08-р2, укладеним між ВАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_4 та

ОСОБА_2 ) на користь ПАТ «АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від

27 лютого 2008 року № 100-ф/08-р1, яка станом на 10 лютого 2012 року становить 107 796,03 доларів США заборгованості за тілом кредиту та процентами, що складає 72 375,00 доларів США строкової заборгованості за кредитом, 13 500,00 доларів США простроченої заборгованості за кредитом,

1 217,50 доларів США поточної заборгованості по процентах, 20 703,53 доларів США простроченої заборгованості по процентах; та 142 335,51 грн пені, що складає 60 793,55 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності та 81 541,96 грн пені за несвоєчасну сплату процентів;

2)ВП № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 596/459/23 від 26 серпня 2024 року, виданого Гусятинським районним судом Тернопільської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість в розмірі 13 702,78 доларів США., та судового збору в розмірі 7516 гривень 37 коп.

22 серпня 2024 року, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження

№ НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 03 квітня 2013 року№ 2604/13124/2012, виданого Дніпровським районним судом міста Києва.

07 жовтня 2024 року, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження

№ НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа від 26 серпня 2024 року № 596/459/23, виданого Гусятинським районним судом Тернопільської області.

07 жовтня 2024 року, керуючись статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, якою об`єднано виконавчі провадження № НОМЕР_1, № НОМЕР_3 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_2.

20 серпня 2025 року до офісу приватного виконавця надійшла заява від 16 серпня 2025 року від ОСОБА_1 щодо відводу приватного виконавця в порядку статті 23 Закону України «Про виконавче провадження». 21 серпня 2025 року приватним виконавцем сформовано та направлено відповідь на заяву ОСОБА_1 , в якій зазначено про відсутність встановлених законом підстав для відводу, а також недоведеність обставин, на які посилається заявник, заява про відвід приватному виконавцю є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Навіть у разі оформлення рішення приватного виконавця не у формі постанови, а у вигляді відповіді на звернення, відсутні будь-які негативні правові наслідки для заявника. ОСОБА_1 фактично отримала по суті мотивоване рішення з викладенням позиції виконавця щодо заявленого відводу, яке містить висновки про відсутність підстав для його задоволення. Відсутність процесуальної форми у вигляді постанови не призвела до обмеження чи позбавлення ОСОБА_1 права на звернення, оскільки її заява була розглянута вчасно, а саме у строк не більше 5 днів. Заявник не позбавлений можливості оскаржити зазначене рішення до суду, що і було зроблено боржником.

Підстави для відводу виконавця визначені у частині четвертій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», конфліктом інтересів у цілях застосування цього Закону вважається суперечність між особистими інтересами державного виконавця або приватного виконавця та його професійними правами і обов`язками, наявність якої може вплинути на об`єктивність або неупередженість під час виконання державним виконавцем або приватним виконавцем його професійних обов`язків, а також на вчинення чи невчинення ним дій під час здійснення примусового виконання рішень.

Під приватним інтересом мається на увазі будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Враховуючи наведені визначення, конфлікт інтересів може існувати у особи в ситуації, коли одночасно наявні такі його складові: в особи є приватний інтерес; в особи наявні службові повноваження, під час реалізації яких вона може на власний розсуд вчиняти дії, приймати рішення саме з питання, у якому в неї наявний приватний інтерес; такі службові повноваження мають дискреційний характер (тобто є такими, коли особа може на власний розсуд обирати з кількох юридично допустимих дій, рішень). Саме сукупність зазначених факторів дає підстави стверджувати, що приватний інтерес особи може впливати на об`єктивність та неупередженість під час вчинення особою дії, прийняття рішення, а отже, в особи є конфлікт інтересів.

Отримання основної винагороди є прямою та законною складовою діяльності приватного виконавця, так би мовити є його заробітною платою за примусове виконання рішення, що передбачено законом. Аналогічний принцип діє і для адвокатів, нотаріусів та інших незалежних професій, де винагорода напряму пов`язана з виконанням професійних обов`язків. Отже, посилання на розмір відсотка винагороди приватного виконавця не може свідчити про існування незаконного мотиву чи конфлікту інтересів.

У даному випадку ніяких позапрофесійних чи прихованих інтересів приватного виконавця не наведено, а отримання основної винагороди у вигляді 10 % від суми стягнення, це передбачена законом винагорода за виконання рішення суду. Такий інтерес не суперечить службовим обов`язкам приватного виконавця, а навпаки, прямо пов`язаний з їх належним виконанням.

Також наділення приватного виконавця визначеними законом повноваженнями не може розцінюватися як прояв приватного інтересу чи свідчення існування конфлікту інтересів. Виконавець діє виключно у межах закону, реалізує імперативно визначені процедури та не має можливості відступити від встановленого порядку. Більше того, сам факт, що виконавець здійснює заходи примусового виконання (арешт, опис, оцінка, передача майна на реалізацію тощо), є не його правом, а обов`язком, покладеним на нього чинним законодавством. Виконання цих дій не спрямоване на задоволення особистих чи майнових інтересів приватного виконавця, а має виключно службовий характер і переслідує єдину мету - реальне та своєчасне виконання рішення суду. Наявність у приватного виконавця визначених законом повноважень у сфері примусового виконання судових рішень не свідчить про конфлікт інтересів, а навпаки - є прямим виконанням його професійного обов`язку.

Чинне законодавство України не містить жодної норми, яка б прямо або опосередковано забороняла приватному виконавцю приймати до виконання виконавчі документи, у зв`язку з його попередньою діяльністю на посаді державного виконавця. Жодних правових обмежень чи конфлікту інтересів у такій ситуації не передбачено.

Примусове виконання виконавчого листа, за яким боржником була ОСОБА_1 , Телявським А.М. на посаді державного виконавця у минулому не створює для нього будь-якого приватного інтересу чи вигоди у теперішньому виконанні рішення як приватного виконавця. Його обов`язки у обох випадках були та залишаються виключно службовими. Твердження про наявність конфлікту інтересів у Телявського А.М. з огляду на його попередню роботу державним виконавцем щодо виконання одного й того ж самого виконавчого листа є надуманим та таким, що не ґрунтується на законі.

У діях приватного виконавця Телявського А.М. відсутні ознаки реального або потенційного конфлікту інтересів, оскільки його винагорода за виконання рішення є законною та передбаченою нормами закону формою оплати праці, повноваження реалізуються виключно у межах закону та встановленого порядку, а попередня робота Телявського А.М. на посаді державного виконавця не створює приватного інтересу і не впливає на об`єктивність чи неупередженість, а тому підстав для визнання наявності конфлікту інтересів у даному провадженні немає.

Посилання скаржника ОСОБА_1 на вчинення приватним виконавцем дій з наміром унеможливити реалізацію скаржником її законного права на судовий захист через процедуру неплатоспроможності вже було предметом розгляду скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Телявського А.М. у справі № 755/13944/25. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від

05 серпня 2025 року по справі № 755/13944/25 відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_1 .

В межах справи № 910/8587/25, що перебуває у провадженні Господарського суду міста Києва,

28 липня 2025 року винесено ухвалу про залишення без руху заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

На момент вчинення виконавчих дій не було жодного чинного мораторію, оскільки справа про неплатоспроможність навіть не була відкрита. Подання скаржником заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність саме по собі не породжує жодних правових наслідків для виконавчого провадження до моменту винесення судом ухвали про відкриття провадження та запровадження мораторію. Таким чином, дії приватного виконавця були правомірними, плановими та спрямованими на виконання рішення суду, а не на перешкоджання реалізації скаржником її прав.

Посилання скаржника на нівелюванні права на оскарження оцінки також було предметом розгляду скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Телявського А.М. у справі № 755/13944/25. Чинне законодавство зобов`язує приватного виконавця направити сторонам лише повідомлення про результати визначення оцінки майна, а не повний звіт про оцінку майна як зазначає ОСОБА_1 . Водночас, оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Дії приватного виконавця не порушують процесуальні права скаржника і здійснюються у межах закону.

Посилання скаржника на незаконність оцінки майна внаслідок незаконної дії «кабінетного арешту» від 28 лютого 2025 року, також був предметом розгляду скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Телявського А.М. у справі № 755/13944/25. Водночас, приватному виконавцю в черговий раз не було надано доступ до майна боржника. 28 лютого 2025 року приватним виконавцем все ж таки проведено дії з опису та арешту майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_1 у присутності двох понятих та представника стягувача, про що винесено відповідну постанову. Всі виходи приватного виконавця за адресою: АДРЕСА_2 зафіксовано на фото - та відеозйомку. Приватним виконавцем дотримано встановленої процедури здійснення виконавчих дій у разі відсутності боржника, в повному обсязі виконано вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та зазначено всі необхідні дані щодо описаного об`єкту нерухомого майна в постанові про опис та арешт майна боржника від 28 лютого

2025 року.

Дії приватного виконавця Телявського А.М. повністю відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та професійним стандартам. Твердження скаржника про нібито порушення принципів професії та Кодексу етики є необґрунтованими і не відповідають фактичним обставинам виконавчого провадження. Підстав для визнання дій приватного виконавця неправомірними або для скасування рішень немає.

З огляду на викладене у задоволенні скарги просив відмовити.

27 вересня 2025 року (вхід. від 29 вересня 2025 року № 57975) до суду від скаржника ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі.

Зазначила, що посилання на пункт 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), який тимчасово перериває встановлені законом строки на період дії воєнного стану, є грубим викривленням суті правового регулювання та прямо суперечить сталій, послідовній та обов`язковій для застосування практиці Верховного Суду. Виконавець не надає жодного доказу того, як саме конкретні, пов`язані з воєнним станом обставини об`єктивно перешкоджали йому вчинити процесуальну дію - винести постанову у строк понад місяць.

Порушення, допущені приватним виконавцем, є системними, мали місце фактично на кожному ключовому етапі виконавчих дій: під час незаконного «кабінетного» арешту, при проведенні дефектної оцінки та при передчасній передачі квартири на реалізацію. Суть конфлікту інтересів полягає не в окремих факторах, а в їхній токсичній комбінації: наявність прямого та значного приватного майнового інтересу (винагорода) у поєднанні з інформаційними та стратегічними перевагами, отриманими під час ведення цієї ж самої справи на посаді державного службовця.

Потенційний конфлікт інтересів - це запобіжний механізм, який вимагає усунути виконавця з провадження, якщо існує обґрунтована, об`єктивна можливість впливу приватного інтересу на його дії, найменші сумніви щодо безсторонності є достатньою підставою для відводу. Ще на етапі прийняття виконавчого документу до провадження ситуація зобов`язувала приватного виконавця заявити самовідвід.

Реальний конфлікт інтересів - це вже матеріалізована загроза, яка виражалась у діях, спрямованих на випередження мораторію.

Водночас, ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 05 серпня 2025 року у справі

№ 755/13944/25 не набрала законної сили.

Теоретичний конфлікт інтересів виконавця матеріалізувався у конкретних, послідовних та умисних діях, які наочно продемонстрували його упередженість та глибоку особисту зацікавленість: «Гонка з правосуддям», ілюзорність права на оскарження оцінки, похідна незаконність оцінки від «кабінетного арешту».

У даній ситуації скаржник ОСОБА_1 діяла абсолютно правильно та у повній відповідності до закону. Розуміючи, що продаж майна на підставі незаконної оцінки завдасть невідворотної шкоди, вона одночасно з поданням скарги на дії виконавця подала до суду клопотання про зупинення реалізації майна. Суд невірно кваліфікував це клопотання як заяву про забезпечення позову та застосував до нього загальні норми статей 149-150 ЦПК України, на підставі яких і відмовив у задоволенні.

З метою захисту своїх прав скаржник зверталася до профільного контролюючого органу - Міністерства юстиції України, подавши скаргу на системні порушення, допущені виконавцем при арешті та підготовці до реалізації квартири.

Пояснення Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. є неспроможними за кожним ключовим пунктом. Його виправдання затримки суперечить практиці Верховного Суду. Його визначення конфлікту інтересів є вибірковим та ігнорує вирішальний факт його попередньої діяльності на державній службі. Його посилання на неостаточні судові рішення є процесуальною маніпуляцією. Його захист власних дій викриває системну недобросовісність, спрямовану на нівелювання прав боржника та підрив процедури банкрутства. Сукупність цих порушень - незаконний арешт, дефектна оцінка, «гонка з правосуддям» та беззаперечний конфлікт інтересів - доводить, що приватний виконавець Телявський А.М. діє не як неупереджений представник держави, а як фінансово вмотивована сторона, подальша участь якої у провадженні компрометує його законність та справедливість.

Вимоги скарги підтримала та просила задовольнити.

29 вересня 2025 року (вхід. від 30 вересня 2025 року № 58379) до суду від представника заінтересованої особи ПАТ «АБ «Укргазбанк» - Слісаренко Л.Л., надійшли письмові заперечення по справі, у яких зазначено, що 16 серпня 2025 року ОСОБА_1 направила заяву щодо відводу приватного виконавця в порядку статті 23 Закону України «Про виконавче провадження». 21 серпня 2025 року приватним виконавцем сформовано та направлено відповідь на заяву ОСОБА_1 , в якій зазначено про відсутність встановлених законом підстав для відводу, а також недоведеність обставин, на які посилається заявник, заява про відвід приватному виконавцю є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

ОСОБА_1 фактично отримала по суті мотивоване рішення з викладенням позиції виконавця щодо заявленого відводу, яке містить висновки про відсутність підстав для його задоволення. Таким чином, відсутність процесуальної форми у вигляді постанови не призвела до обмеження чи позбавлення

ОСОБА_1 права на звернення її до суду. Заявник не позбавлений можливості оскаржити зазначене рішення до суду, що і було зроблено боржником

Саме сукупність таких факторів, як: 1) в особи є приватний інтерес; 2) в особи наявні службові повноваження, під час реалізації яких вона може на власний розсуд вчиняти дії, приймати рішення саме з питання, у якому в неї наявний приватний інтерес; 3) такі службові повноваження мають дискреційний характер, дає підстави стверджувати, що приватний інтерес особи може впливати на об`єктивність та неупередженість під час вчинення особою дії, прийняття рішення, а отже, в особи є конфлікт інтересів.

Водночас, отримання основної винагороди є прямою та законною складовою діяльності приватного виконавця, так би мовити є його заробітною платою за примусове виконання рішення, що передбачено законом. У даному випадку ніяких позапрофесійних чи прихованих інтересів приватного виконавця не наведено, а отримання основної винагороди у вигляді 10 % від суми стягнення, це передбачена законом винагорода за виконання рішення суду. Такий інтерес не суперечить службовим обов`язкам приватного виконавця, а навпаки, прямо пов`язаний з їх належним виконанням.

Наявність у приватного виконавця визначених законом повноважень у сфері примусового виконання судових рішень не свідчить про конфлікт інтересів, а навпаки - є прямим виконанням його професійного обов`язку.

Чинне законодавство України не містить жодної норми, яка б прямо або опосередковано забороняла приватному виконавцю приймати до виконання виконавчі документи, у зв`язку з його попередньою діяльністю на посаді державного виконавця. Жодних правових обмежень чи конфлікту інтересів у такій ситуації не передбачено.

Враховуючи вищевикладене, у діях приватного виконавця Телявського А.М. відсутні ознаки реального або потенційного конфлікту інтересів, оскільки його винагорода за виконання рішення є законною та передбаченою нормами закону формою оплати праці, повноваження реалізуються виключно у межах закону та встановленого порядку, а попередня робота Телявського А.М. на посаді державного виконавця не створює приватного інтересу і не впливає на об`єктивність чи неупередженість, а тому підстав для визнання наявності конфлікту інтересів у даному провадженні немає.

Інший аргумент ОСОБА_1 (призначення оцінювача для оцінки квартири скаржника, надсилання вимоги про надання доступу до квартири, повідомлення про оцінку майна) вже був предметом розгляду скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Телявського А.М. у справі № 755/13944/25. У задоволенні скарги відмовлено, про що постановлено ухвалу від 05 серпня 2025 року.

Подання скаржником заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність саме по собі не породжує жодних правових наслідків для виконавчого провадження до моменту винесення судом ухвали про відкриття провадження та запровадження мораторію.

Поряд з цим ОСОБА_1 після отримання у спадщину нерухомого майна в квітні 2024 року, починає вживати заходи для того, щоб не допустити реалізацію цього майна в процедурі виконавчого провадження: 18 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до АБ «УКРГАЗБАНК» про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим, 12 березня 2025 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру,. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва 13 березня 2025 року заяву задоволено та накладено арешт на спірну квартиру, однак постановою Київського апеляційного суду від 03 липня 2025 року ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року по справі № 760/29407/24 скасовано. Тобто, фактично приватний виконавець не міг виконувати свої обов`язки з виконання рішення суду з 13 квітня 2025 року по 03 липня 2025 року, тому виконання ним своїх обов`язків, пов`язане саме зі скасування вищевказаних заходів забезпечення позову.

Щодо проведення оцінки майна боржника зазначили, що чинне законодавство зобов`язує приватного виконавця направити сторонам лише повідомлення про результати визначення оцінки майна, а не повний звіт про оцінку майна як зазначає ОСОБА_1 .

Водночас закон прямо передбачає, що оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, за винятком випадків, коли судом ухвалено рішення про зупинення такої передачі. Отже, подання заявки на реалізацію майна до ДП «СЕТАМ» наступного дня після направлення повідомлення (22 липня 2025 року) не робило права на оскарження ілюзорним чи неефективним, оскільки закон гарантує можливість оскарження, а будь-яке призначення торгів може бути зупинене лише за рішенням суду.

Таким чином, дії приватного виконавця не порушують процесуальні права скаржника і здійснюються у межах закону.

Дії приватного виконавця щодо опису та арешту майна 28 лютого 2025 року є правомірними, здійснені у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, а боржник, будучи належно повідомленим, тричі свідомо відмовив у доступі до квартири, чим порушив свій обов`язок сприяти виконанню рішення (частина п`ята статті

19 Закону). При цьому, відсутність боржника під час опису не є перешкодою для його проведення. Твердження про «відсутність фактичного виходу» та «незаконність опису» є безпідставними й спростовуються актами, фото- та відеофіксацією. Постанова від 28 лютого 2025 року є чинною та законною, а отже, доводи про «похідну незаконність» оцінки - юридично нікчемні. Крім того, боржником не були оскаржені дії приватного виконавця, щодо опису та решту майна в судовому порядку.

Дії приватного виконавця Телявського А.М. повністю відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та професійним стандартам: принципу незалежності та неупередженості, принципу доброчесність та сумлінності, принципу запобігання конфлікту інтересів, принципу ефективного виконання рішень.

Отже, підстав для визнання дій приватного виконавця неправомірними або для скасування рішень немає.

З огляду на викладене у задоволенні вимог скарги просили відмовити в повному обсязі.

30 вересня 2025 року (вх. Від 01 жовтня 2025 року № 58768) на адресу Дніпровського районного суду міста Києва від представника ПАТ АБ «Укргазбанк» - Слісаренко Л.Л., надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, яке протокольною ухвалою суду від 01 жовтня 2025 року задоволено.

01 жовтня 2025 року у судовому засіданні представник скаржника - адвокат Чутченко С.О., вимоги скарги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у скарзі та додаткових поясненнях до скарги, просив її задовольнити.

01 жовтня 2025 року у судовому засіданні заінтересована особа - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А.С., проти задоволення скарги заперечував, надав пояснення аналогічні викладеним у поясненнях по суті скарги, просив у задоволенні скарги відмовити.

01 жовтня 2025 року представник заінтересованої особи - ПАТ «Укргазбанк» Слісаренко Л.Л., в режимі відеоконференції проти задоволення скарги заперечувала, надала пояснення аналогічні викладеним у запереченнях на скаргу, просила у задоволенні скарги відмовити.

Дослідивши матеріали скарги, вислухавши пояснення представника скаржника, приватного виконавця та представника заінтересованої особи, оцінивши надані докази, суд приходить до таких висновків.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подана до суду з дотриманням встановлених статтею 449 ЦПК України строків.

З матеріалів скарги встановлено, що 03 квітня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва по справі № 2604/13124/2012 за позовом ПАТ «АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором видано виконавчий лист про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (за договором поруки від 27 лютого 2008 року № 100-ф/08-р1, укладеним між ВАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), ОСОБА_4 (за договором поруки від 27 лютого 2008 року № 100-ф/08-р2, укладеним між ВАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ) на користь ПАТ «АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 27 лютого 2008 року № 100-ф/08-р1, яка станом на 10 лютого 2012 року становить 107 796,03 доларів США заборгованості за тілом кредиту та процентами, що складає 72 375,00 доларів США строкової заборгованості за кредитом,

13 500,00 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, 1 217,50 доларів США поточної заборгованості по процентах, 20 703,53 доларів США простроченої заборгованості по процентах; та

142 335,51 грн пені, що складає 60 793,55 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності та 81 541,96 грн пені за несвоєчасну сплату процентів.

22 серпня 2024 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 03 квітня 2013 року, виданого Дніпровським районним судом міста Києва по справі № 2604/13124/2012.

22 серпня 2024 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 03 квітня 2013 року, виданого Дніпровським районним судом міста Києва по справі № 2604/13124/2012.

26 серпня 2024 року Гусятинським районним судом Тернопільської області по справі № 596/459/23 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості видано виконавчий лист про солідарне стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість в розмірі 13 702,78 доларів США., та судового збору в розмірі

7 516,37 грн.

07 жовтня 2024 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 26 серпня 2024 року, виданого Гусятинським районним судом Тернопільської області по справі № 596/459/23.

07 жовтня 2024 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа від 26 серпня 2024 року, виданого Гусятинським районним судом Тернопільської області по справі № 596/459/23.

07 жовтня 2024 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, постановлено об`єднати виконавчі провадження № НОМЕР_1, № НОМЕР_3 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_2.

18 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ПАТ «Укргазбанк», треті особи: ОСОБА_2 , Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А.М., про визнання зобов`язання припиненим, справа № 760/29407/24.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року відкрито провадження у справі № 760/29407/24 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укргазбанк», треті особи:

ОСОБА_2 , Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А.М., про визнання зобов`язання припиненим, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

В межах розгляду справи № 760/29407/24 12 березня 2025 року ОСОБА_1 подала до Солом`янського районного суду міста Києва заяву про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 квітня 2024 року; накласти заборону щодо відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 00), яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 квітня 2024 року на користь третіх осіб.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі № 760/29407/24 задоволено, накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 квітня 2024 року, із забороною її відчуження.

Водночас, постановою Київського апеляційного суду від 03 липня 2025 року по справі

№ 760/29407/24 ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року скасовано, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 760/29407/24 відмовлено.

05 лютого 2025 року, вих. № 840, Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу приватного виконавця надати доступ до квартири АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій з опису та арешту, що будуть здійснюватися 11 лютого 2025 року о 08-00 год. Вимогу вручено одержувачу 10 лютого 2025 року, про що свідчить інформація із сервісу «Трекінг» оператора поштового зв`язку «Укрпошта» за номером поштового відправлення № 145.

11 лютого 2025 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. у присутності представника стягувача складено акт приватного виконавця про те, що виходом за місцезнаходженням майна боржника, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , двері ніхто не відчинив, доступ до квартири не надано, про причини не повідомлено.

20 лютого 2025 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. у присутності представника стягувача складено акт приватного виконавця про те, що виходом за місцезнаходженням майна боржника, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , двері ніхто не відчинив, доступ до квартири не надано.

20 лютого 2025 року, вих. № 1372, Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу приватного виконавця надати доступ до квартири АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій з опису та арешту, що будуть здійснюватися 25 лютого 2025 року о 08-30 год. Вимогу вручено одержувачу 24 лютого 2025 року, про що свідчить інформація із сервісу «Трекінг» оператора поштового зв`язку «Укрпошта» за номером поштового відправлення № 114.

24 лютого 2025 року, вих. № 1600 Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу приватного виконавця надати доступ до квартири АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій з опису та арешту, що будуть здійснюватися 28 лютого 2025 року о 20-00 год.

25 лютого 2025 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. у присутності представника стягувача складено акт приватного виконавця про те, що виходом за місцезнаходженням майна боржника, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , двері ніхто не відчинив, доступ до квартири не надано. Боржнику у дверях квартири залишено повторну вимогу надати доступ до майна для проведення виконавчих дій з опису та арешту, що будуть здійснюватися 28 лютого 2025 року о 20-00 год

28 лютого 2025 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. у присутності представника стягувача складено акт приватного виконавця про те, що виходом за місцезнаходженням майна боржника, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , двері ніхто не відчинив, доступ до квартири не надано.

28 лютого 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_1 , а саме квартири за адресою:

АДРЕСА_2 , у присутності двох понятих та представника стягувача. Постанову направлено на поштову адресу ОСОБА_1

14 березня 2025 року до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. надійшла заява ПАТ АБ «Укргазбанк» про призначення експерта оцінювача.

10 липня 2025 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадження. Постанову направлено на поштову адресу ОСОБА_1

15 липня 2025 року до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. надійшло клопотання ТОВ «Експертна служба України» про забезпечення оцінювачу суб`єкту оціночної діяльності - ТОВ «Експертна служба України» доступу до квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

15 липня 2025 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 сформовано вимогу приватного виконавця про надання доступу до квартири АДРЕСА_1 для проведення оцінки зазначеного об`єкта нерухомого майна, що будуть здійснюватися 18 липня 2025 року о 19-00 год. Вимогу направлено на поштову адресу ОСОБА_1 та вручено одержувачу 18 липня 2025 року, про що свідчить інформація із сервісу «Трекінг» оператора поштового зв`язку «Укрпошта» за номером поштового відправлення 146.

18 липня 2025 року боржником ОСОБА_1 на адресу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. направлено відповідь на вимогу, вимогу про надання доступу до квартири вважає незаконною та необґрунтованою, у наданні доступу відмовляє.

18 липня 2025 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. складено акт приватного виконавця про те, що доступ до квартири не був наданий.

21 липня 2025 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. до матеріалів АСВП внесено про вартість майна - нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 .

21 липня 2025 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про визначення вартості описаного майна боржника, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_2 , до якого долучено копію Висновку про вартість майна - нерухомого майна - квартири АДРЕСА_4 , складеного ТОВ «Експертна служба України» 17 липня

2025 року.

26 липня 2025 року ОСОБА_1 подала до Міністерства юстиції України скаргу щодо діяльності Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М.

28 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М., стягувач ПАТ «АБ «Укргазбанк», справа № 755/13944/25.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 серпня 2025 року по справі

№ 755/13944/25 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М., стягував ПАТ «АБ «Укргазбанк» відмовлено. Відомостей про набрання законної сили ухвалою з відомостей відкритого порталу даних Єдиний державний реєстр судових рішень не встановлено.

05 серпня 2025 року та 13 серпня 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційні скарги по справі

№ 755/13944/25 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 липня 2025 року, постановлену за результатами розгляду клопотання про зупинення реалізації майна, поданої в межах скарги на дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М., та ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 05 серпня 2025 року, постановлену за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М.

З матеріалів справи встановлено та не заперечувалося сторонами, що 16 серпня 2025 року

ОСОБА_1 звернулася до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. із заявою про відвід приватного виконавця (копії заяви до матеріалів справи не долучено).

21 серпня 2025 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. на адресу ОСОБА_1 направлено лист, вих. № 7565, у якому зазначено, що 20 серпня 2025 року до його офісу надійшла заява ОСОБА_1 від 16 серпня 2025 року щодо відводу приватного виконавця в порядку статті 23 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначив, що з огляду на відсутність встановлених законом підстав для відводу, а також недоведеність обставин, на які посилається заявник, заява про відвід приватному виконавцю є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

22 серпня 2025 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації направлено запит приватного виконавця про надання інформації про осіб, місце проживання яких зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

09 вересня 2025 року до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. від Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації надійшла відповідь на запит від 22 серпня 2025 року, повідомлено про відсутність зареєстрованих осіб.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2025 року по справі № 755/13944/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 липня 2025 року, постановлену за результатами розгляду клопотання про зупинення реалізації майна, поданої в межах скарги на дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М.

Також Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2025 року по справі № 755/13944/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 05 серпня 2025 року, постановлену за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М.

25 вересня 2025 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 винесено постанову про відмову у відводі у виконавчому провадженні.

З відкритого порталу даних Єдиний державний реєстр судових рішень встановлено, що 10 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду міста Києва із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, справа № 910/8587/25.

17 липня 2025 року ОСОБА_1 подала до Господарського суду міста Києва по справі

№ 910/8587/25 клопотання про прискорення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28 липня 2025 року по справі № 910/8587/25 заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи залишено без руху.

28 липня 2025 року до Господарського суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 910/8587/25 до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність шляхом: 1) заборони Приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Телявському А.М., ДП «СЕТАМ», а також будь-яким іншим фізичним та юридичним особам, що діють за їх дорученням, вчиняти будь-які дії, спрямовані на примусову реалізацію (продаж) квартири, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00); 2) встановлення, що зазначена заборона має включати, але не обмежуватися: виставленням вказаного майна на електронні торги (аукціони), проведенням торгів, оформленням протоколів торгів та будь-якими іншими діями, що мають на меті відчуження зазначеного нерухомого майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30 липня 2025 року по справі № 910/8587/25 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04 серпня 2025 року по справі № 910/8587/25 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність та призначено підготовче засідання, встановлено арбітражному керуючому Грущенку К.О. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 14 від 01 лютого 2013 року), визначеному автоматизованою системою з відбору кандидатів на призначення арбітражного керуючого у справах про банкрутство, строк для подачі до суду заяви про участь у справі про неплатоспроможність у порядку статті 28 Кодексу України з процедур банкрутства. а також встановлено заборону ОСОБА_1 відчужувати власне майно.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини першої статті 18 Цивільного процесуального кодексу України рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу, як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 липня 1999 року у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії», (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), заява № 18357/91).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18 (провадження

№ 61-10355св19) зазначено: «Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Як уже зазначалось раніше, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Відповідно до положень статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон від 02 червня 2016 року № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Згідно із пунктом першим частини першої статті 3 Закону України від 02 червня 2016 року

№ 1404-VIII «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Поряд з цим, фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження», що передбачено статтею 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення (згідно із пунктом 1 частини першої статті

26 Закону України «Про виконавче провадження»). Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

З матеріалів справи встановлено, що ПАТ КБ «Укргазбанк» звернулося до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. із відповідними заявами про відкриття виконавчого провадження, а саме із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 03 квітня 2013 року № 2604/13124/2012, виданого Дніпровським районним судом міста Києва та виконання виконавчого листа від 26 серпня 2024 року № 596/459/23, виданого Гусятинським районним судом Тернопільської області.

На підставі вказаних заяв ПАТ КБ «Укргазбанк» Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. винесено постанову від 22 серпня 2024 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 03 квітня 2013 року

№ 2604/13124/2012, виданого Дніпровським районним судом міста Києва та постанову від 07 жовтня

2024 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа від 26 серпня 2024 року № 596/459/23, виданого Гусятинським районним судом Тернопільської області.

Водночас, у частині третій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання: якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця; в інших випадках, передбачених законом; при поверненні виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією частиною, приватний виконавець зобов`язаний письмово зазначити підстави повернення, право стягувача оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

Частиною четвертою статті 5 вказаного Закону визначено обставини, за наявності яких державний/приватний виконавець не може виконувати рішення. Так, державний виконавець, приватний виконавець (далі - виконавець) не може виконувати рішення, якщо:

1) боржником або стягувачем є сам виконавець, близькі йому особи (особи, які разом проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки з виконавцем (у тому числі особи, які разом проживають, але не перебувають у шлюбі), а також незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням виконавця), пов`язані з ним особи.

Пов`язаними особами у розумінні цього Закону є юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або результати їхньої діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв:

виконавець безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами юридичної особи, яка є стороною виконавчого провадження, чи спільно з юридичною та/або фізичною особою, яка є стороною виконавчого провадження, володіє корпоративними правами будь-якої юридичної особи;

виконавець має право та/або повноваження призначати (обирати) одноособовий виконавчий орган або колегіальний склад виконавчого органу/склад наглядової ради зазначених юридичних осіб.

Пряма або опосередкована участь держави в юридичних особах не є підставою для визнання таких юридичних осіб пов`язаними;

2) боржником або стягувачем є особа, яка перебуває у трудових відносинах з таким виконавцем;

3) виконавець, близька йому особа або особа, яка перебуває з виконавцем у трудових відносинах, має реальний або потенційний конфлікт інтересів;

4) сума стягнення за виконавчим документом з урахуванням сум за виконавчими документами, що вже перебувають на виконанні у приватного виконавця, перевищує мінімальний розмір страхової суми за договором страхування відповідальності такого приватного виконавця.

У частині п`ятій цієї статті встановлено право стягувача за його заявою передати виконавчий документ від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби, або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю. Про передачу (прийняття до виконання) виконавчого документа виконавець виносить постанову. Передача виконавчих документів здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення обставин, передбачених частиною четвертою статті 5 цього Закону, виконавець зобов`язаний заявити самовідвід та повідомити про це стягувача. З тих самих підстав відвід виконавцю може бути заявлений стягувачем, боржником або їхніми представниками. Відвід має бути вмотивованим, викладеним у письмовій формі і може бути заявлений у будь-який час до закінчення виконавчого провадження.

В пункті 7 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 02 квітня 2012 року № 512/5, зазначено, що до відкриття виконавцем виконавчого провадження виконавчий документ за заявою стягувача може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю (крім виконавчих документів, визначених частиною другою статті 5 Закону).

У випадку самовідводу приватного виконавця він зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу або передати його за згодою стягувача іншому приватному виконавцю чи відповідному органу державної виконавчої служби. Постанова приватного виконавця про самовідвід або про відмову у відводі може бути оскаржена стягувачем, боржником або їхніми представниками до суду.

З`ясування обставин щодо наявності реального або потенційного конфлікту інтересів виконавця та стягувача відбувається під час надходження заяви про примусове виконання рішення у порядку, визначеному статтями 4, 5, 23 Закону України «Про виконавче провадження», наслідком якого може бути вирішення питання приватним виконавцем про самовідвід, що вчиняється у формі постанови, яка може бути оскаржена стягувачем, боржником або їхніми представниками до суду.

З тих самих підстав відвід виконавцю може бути заявлений стягувачем, боржником або їхніми представниками у будь-який час до закінчення виконавчого провадження.

Право стягувача на оскарження постанови приватного виконавця про самовідвід або про відмову у відводі спрямоване на недопущення безпідставного усунення виконавця від виконання рішення і відповідає таким засадам виконавчого провадження, як обов`язковість виконання рішень, справедливість, неупередженість та об`єктивність, а також розумність строків виконавчих дій та забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності приватних виконавців.

З матеріалів справи встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_2, до якого увійшли два виконавчих провадження: № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 03 квітня

2013 року, виданого Дніпровським районним судом міста Києва по справі № 2604/13124/2012 та

№ НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа від 26 серпня 2024 року, виданого Гусятинським районним судом Тернопільської області по справі № 596/459/23, боржник - ОСОБА_1 стягувач - ПАТ АБ «Укргазбанк».

Сторонами не заперечувалося, що 16 серпня 2025 року ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 звернулася до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. із заявою про відвід приватного виконавця.

З матеріалів справи встановлено, що підставами для відводу приватного виконавця скаржник ОСОБА_1 визначає упередженість виконавця, що виявилася у прискоренні вчинення виконавчих дій після повідомлення про звернення боржника із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи. Рішення і дії, вчинені приватним виконавцем в межах виконавчого провадження свідчать про наявність очевидного конфлікту інтересів, який виявляється у такому:

1) майновий інтерес - отримання винагороди у розмірі 10 % від суми стягнення у поєднанні із наявністю широкого кола повноважень, які останній реалізує у сфері, де існує приватний майновий інтерес;

2) попередня участь Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа від 03 квітня 2013 року, виданого Дніпровським районним судом міста Києва по справі № 2604/13124/2012, у статусі державного службовця (державного виконавця), використання набутих знань та інформації; 3) недобросовісність, упередженість та глибока особиста зацікавленість у якнайшвидшій реалізації майна боржника після звернення останнього до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Водночас, скаржник також зазначив, що рішення приватного виконавця про відмову у задоволенні заяви про відвід оформлено у неналежному вигляді - у формі листа-відповіді на звернення, а не у формі постанови приватного виконавця в межах виконавчого провадження.

Закон України «Про запобігання корупції» виокремлює два види конфлікту інтересів:

-реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

-потенційний конфлікт інтересів - у особи наявний приватний інтерес у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

У статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» розкрито також поняття «приватного інтересу», який визначено, як будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Згідно із частиною першою статті28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів

Підпунктом б) пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема особи, які не є державними службовцями, посадовими особами місцевого самоврядування, але надають публічні послуги (аудитори, нотаріуси, приватні виконавці, оцінювачі, а також експерти, арбітражні керуючі, незалежні посередники, члени трудового арбітражу, третейські судді під час виконання ними цих функцій, інші особи, визначені законом).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Закону України «Про запобігання корупції» зовнішнє врегулювання конфлікту інтересів здійснюється шляхом усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах потенційного конфлікту інтересів.

Водночас, при вирішенні питання щодо наявності приватного інтересу у сфері службових повноважень як складової конфлікту інтересів слід у кожному випадку враховувати конкретні обставини, відносини та зв`язки особи, обсяг її службових/представницьких повноважень під час прийняття того чи іншого рішення.

Пунктом 1 частини першої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця. Тобто, законодавство України щодо примусового виконання судових рішень встановлює порядок стягнення винагороди приватного виконавця та порядок стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні, що виступають своєрідною санкцією за несвоєчасне виконання судового рішення, а підставою для їх стягнення є саме вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні. Поряд з цим, стягнення основної винагороди і витрат виконавчого провадження є обов`язковим, постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 затверджено «Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця».

Метою виконавчого збору є стимулювання боржника до добровільного виконання рішення та компенсація витрат держави на примусове стягнення боргу.

Основна винагорода - це винагорода приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі, пропорційному до фактично стягнутої суми. Право на стягнення суми основної винагороди, визначеної у постанові про стягнення основної винагороди, залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Обов`язковими умовами стягнення основної винагороди приватного виконавця є: 1) вжиття приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень; 2) фактичне виконання судового рішення. Крім того, законодавець чітко визначив, що основна винагорода приватного виконавця стягується з фактично стягнутої суми, а розмір винагороди вираховується також з фактично стягнутої суми.

Отже, обов`язок боржника сплатити основну винагороду приватному виконавцю встановлений законом і він є елементом змісту процесуальних правовідносин примусового виконання виконавчого документа. Розмір винагороди розраховується при відкритті виконавчого провадження у постанові приватного виконавця. Виконання цього обов`язку пов`язується з фактом перерахування коштів, стягнутих приватним виконавцем з боржника, з рахунку приватного виконавця на рахунок стягувача.

Таким чином, стягувачу надано право самостійно обирати спосіб виконання судового рішення, крім випадків, встановлених законом, яке полягає, зокрема, у можливості стягувача самостійно, на власний розсуд або звернутись до державного виконавця, або обрати приватного виконавця та співпрацювати із ним відповідно до договірних умов.

Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 29 січня

2021 року у справі № 640/13434/19, у постанові від 14 березня 2023 року у справі № 910/13760/20.

Тобто, встановлена законом винагорода приватного виконавця у відсотковому співвідношенні до суми, що підлягає примусовому стягненню, є способом оплати роботи приватного виконавця та створює потенційну імовірність належного виконання судового рішення та позитивних обов`язків, покладених на державу.

Отже, очікувана встановлена законом гарантована оплата роботи приватного виконавця - основна винагорода приватного виконавця, не свідчить про наявність конфлікту інтересів приватного виконавця та не може слугувати підставою для здійснення відводу приватного виконавця.

Перебування Телявського А.М. на державній службі, зокрема, на посаді державного виконавця, також не свідчить про наявність у нього конфлікту інтересів, оскільки, як діяльність державної виконавчої служби, так і діяльність приватних виконавців, в першу чергу спрямована на реальне своєчасне, повне і неупереджене виконання остаточних і обов`язкових судових рішень, що і є ключовим завданням органів та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень та про що встановлено частиною першою статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Водночас, положення розділу ІІІ Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» не містять обмежень щодо попередньої діяльності особи, яка має намір набути статусу приватного виконавця, на посаді державної служби у органі державної виконавчої служби.

Так само положення спеціального закону - Закону України «Про виконавче провадження», не передбачають такої підстави для відводу, як попередня діяльність приватного виконавця як державного виконавця у складі територіального органу державної виконавчої служби, в тому числі з примусового виконання одного виконавчого документа.

Поряд з цим, частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи встановлено, що Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. в межах виконавчого провадження вчинялися відповідні виконавчі дії, спрямовані на своєчасне, повне і неупереджене виконання судових рішень.

Водночас, боржник ОСОБА_1 скористалася гарантованим законом правом на оскарження дій та бездіяльності Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 щодо накладення арешту на нерухоме майно боржника та вчинення дій, спрямованих на його реалізацію, про що свідчать відомості Єдиного державного реєстру судових рішень (справа № 755/13944/25).

Суд також враховує, що ні Законом України «Про виконавче провадження», ні жодним іншим нормативно-правовим актом обставина незгоди сторони з рішеннями, діями чи бездіяльністю виконавця, оскарження чи скасування у судовому порядку процесуального документу (у тому числі постанови), винесеного виконавцем під час виконання рішення, не зазначена як неминуча підстава для відводу відповідного виконавця у виконавчому провадженні.

Також суд враховує, що факт подання до відповідного господарського суду боржником заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи не є правовою підставою для зупинення вчинення виконавчих дій та не встановлює вимог до поведінки чи дій виконавця. Поряд з цим, станом на дату постановлення цієї ухвали питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи у справі № 910/8587/25 Господарським судом міста Києва не вирішено.

Як уже зазначалося раніше, спеціальний закон - Закон України «Про виконавче провадження», містить виключний перелік підстав для відводу виконавця.

У заяві про відвід боржником не наведено обставин, що визначені у статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», боржником не надано доказів наявності підстав, які могли б свідчити про наявність у Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. у ході здійснення ним виконавчий дій у зведеному виконавчому провадженні ознак приватного інтересу як складової частини потенційного конфлікту інтересів чи реального конфлікту інтересів. Отже підстави для його відводу відсутні. Власне трактування боржником підстав для відводу не є підставою для задоволення скарги.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М., заінтересовані особи: ПАТ «АБ «Укргазбанк», ОСОБА_2 , не підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Законом України «Про запобігання корупції», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, статтями 259-260, 353, 447-450 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_2 , - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлено 06 жовтня 2025 року.

Суддя О.О. Хромова