Провадження № 2/755/2476/25
"24" вересня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого судді - Хромової О.О.
при секретарі - Бовкун М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, про виключення відомостей про батька дитини, внесення змін до актового запису про народження дитини, визнання батьком дитини,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), про визнання батьком дитини, внесення змін до актового запису про народження, у якому просила визнати громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зобов`язати Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) внести відповідні зміни до актового запису у книзі записів актів громадянського стану про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключити ОСОБА_2 із актового запису як батька, зазначити батьком ОСОБА_3 та видати нове свідоцтво про народження на ім`я ОСОБА_5 .
На обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_6 . З 2018 року сторони спільно не проживають, спільного побуту не ведуть, відповідач до дитини не приходить, участі у вихованні не бере, однак, шлюб між сторонами розірвано 16 березня 2023 року. Водночас, станом на дату розірвання шлюбу позивач була вагітна, з 2022 року позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилася спільна дитини. Однак, оскільки дитина народилася до спливу 10 місяців після розлучення, на підставі частини другої статті 122 СК України, в актовому записі про народження дитини у відомостях про батька зазначено ОСОБА_2 .
З огляду на викладене позов просила задовольнити, визнати ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внести відповідні зміни до актового запису про його народження та видати нове свідоцтво про народження, з урахуванням внесених змін.
В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позовну заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня отримання копії ухвали.
20 грудня 2024 року до суду надійшла позовна заява у новій редакції. Таким чином, позивачем виконано вимоги про залишення позову без руху у встановлений судом строк.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 19 лютого 2025 року на 15 год. 30 хв.
12 лютого 2025 року (вхід. № ЕП-1726) до суду від третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи.
18 лютого 2025 року (вхід. № 9127) до суду від третьої особи - Дніпровського відділу реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції
(м. Київ), надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 лютого 2025 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення експертизи, призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, виконання якої доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи, провадження по справі на час проведення експертизи зупинено до отримання висновку експерта.
19 червня 2025 року (передано судді Хромовій О.О. 26 червня 2025 року) від Державної спеціалізованої установи «Київське міське бюро судово-технічної експертизи» до суду надійшов висновок експерта від 16 червня 2025 року № 103-53-2025 за результатами проведення судово-медичної експертизи.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2025 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 23 липня 2025 року на 12 год. 00 хв.
У підготовчому засіданні 23 липня 2025 року позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просила задовольнити заявлені вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлявся належним чином.
Третя особа - Дніпровський відділ реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), у підготовче засідання 23 липня
2025 року представника не направила, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили. Конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви з додатками отримали 08 лютого 2025 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься матеріалах справи.
Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, у підготовче засідання 23 липня 2025 року представника не направила, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялися належним чином. 12 лютого 2025 року на електронну пошту суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника служби, просили ухвалити рішення відповідно до законодавства з максимальним врахуванням інтересів дитини.
ОСОБА_3 у підготовчому засіданні 23 липня 2025 року проти залучення до складу учасників справи у процесуальному статусі відповідача не заперечував, заяву про визнання позовних вимог підтримав, заяв та клопотань по справі не має. Проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті не заперечував.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року прийнято заяву позивача ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, подальший розгляд справи вирішено здійснювати з урахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог, залучено ОСОБА_3 до складу учасників справи в якості відповідача, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 вересня 2025 року на 14 год. 30 хв.
24 вересня 2025 року у судове засідання учасники справи не з`явилися, про день час та місце проведення судового розгляду справи повідомлялися належним чином.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви з додатками, що направлявся на останню відому адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, повернувся до суду не врученим з відміткою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» про причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». Конверти з повістками про виклик до суду повернулися до суду не врученими з відміткою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» про причини повернення - «за закінченням встановленого терміну зберігання». Правом на подання відзиву відповідач не скористався.
Третя особа - Дніпровський відділ реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), у підготовче засідання 23 липня
2025 року представника не направила, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили. Конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви з додатками отримали 08 лютого 2025 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься матеріалах справи.
Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, у підготовче засідання 23 липня 2025 року представника не направила, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялися належним чином. 12 лютого 2025 року на електронну пошту суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника служби, просили ухвалити рішення відповідно до законодавства з максимальним врахуванням інтересів дитини.
Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до таких висновків.
З копії свідоцтва про шлюб від 22 липня 2016 року серії НОМЕР_1 , виданого Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, встановлено, що 22 липня 2016 року зареєстровано шлюб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 22 липня 2016 року складено відповідний актовий запис № 1307. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - « ОСОБА_2 », дружини - « ОСОБА_1 ».
Частиною п`ятою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року по справі № 753/1636/23 шлюб, зареєстрований 22 липня 2016 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1307, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2016 року, який було зареєстровано Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1307. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Відповідно до свідоцтва про народження від 03 листопада 2023 року серії НОМЕР_2 , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 03 листопада 2023 року складено відповідний актовий запис № 1991. Батьками зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
В матеріалах справи також міститься письмова заява ОСОБА_3 від 01 листопада 2024 року про визнання батьківства, у якій зазначено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 з 2022 року перебувають у фактичних шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася спільна дитина - син
ОСОБА_4 . Оскільки дитина народилася до спливу 10 місяців після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно частини другої статті 122 СК України, у відомостях про батька вказано
ОСОБА_2 , який не є біологічним батьком дитини. ОСОБА_3 визнає своє батьківство відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і підтверджує це.
Суд враховує, що підпис ОСОБА_3 у заяві від 01 листопада 2024 року нотаріусом не посвідчено, водночас, відповідач ОСОБА_3 факт подання такої заяви не заперечував. Факти, викладені у такій заяві підтвердив під час розгляду справи.
Відповідно до висновку експерта від 16 червня 2025 року № 103-53-2025, складеного на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 19 лютого 2025 року по справі
Висновок експерта від 16 червня 2025 року № 103-53-2025, складено лікарем судово-медичним експертом-імунологом першої кваліфікаційної категорії Державної спеціалізованої установи «Київське міське бюро судово-технічної експертизи» ОСОБА_9 , який має вищу медичну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення судово-медичної експертизи за спеціальністю «Судово-медична імунологія» (свідоцтво від 04 грудня 2018 року № 0030, видане ЕКК Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, дійсне до 27 жовтня 2028 року, другий кваліфікаційний клас судово-медичного експерта, стаж експертної роботи з 2008 року, наукового ступеню та вченого звання не має. Також зазначено, що експерт з правами та обов`язками експерта, що передбачені статтею 72 ЦПК України, ознайомлений, за відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків, за дачу завідомо неправдивого висновку експерта попереджений за статтею 384, 385 КК України, про що проставлено особистий підпис експерта ОСОБА_9 .
Відповідно до частини першої статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.
Частиною першою статті 2 СК України встановлено, що СК України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.
Згідно із частинами першою-третьою статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
Змістом частин першої, дев`ятої, десятої статті 7 СК України закріплено загальні засади регулювання сімейних відносин та визначено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до положень статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Так, визнання батьківства є волевиявленням особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.
Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком та дитиною.
Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини (стаття 133 Сімейного кодексу України).
Статтею 122 СК України встановлено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Поряд з цим, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.
За змістом положень статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком.
Таким чином, частина перша статті 122 СК України встановлює презумпцію шлюбного походження дитини, яка складається з двох частин: презумпції материнства дружини та презумпції батьківства чоловіка.
Презумпція шлюбного материнства стверджує, що саме дружина народила дитину і саме ту дитину, яку вона забрала з пологового медичного закладу.
Згідно із презумпцією батьківства чоловіка, саме він є батьком дитини, народженої його дружиною. Презумпція батьківства чоловіка (шлюбного батьківства) поширюється на три групи дітей: 1) тих, які були зачаті і народжені в шлюбі; 2) тих, які були зачаті до шлюбу, але народжені в шлюбі; 3) тих, які були зачаті у шлюбі, але народжені після його припинення або визнання недійсним.
Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульоване змістом статті 125 СК України.
Відповідно до частини другої вищезгаданої норми, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно із частиною п`ятою статті 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.
Комплексний аналіз положень статті 136 СК України дає підстави для висновку, що в судовому порядку батьківство (материнство) може бути оспорено як у випадках, коли в акті про реєстрацію народження батьками дитини вказано осіб, які уклали між собою шлюб, так і тоді, коли батьками дитини при реєстрації встановлення батьківства на підставі спільної заяви батька й матері дитини записано осіб, які в шлюбі не перебувають. Однак у будь-якому разі не можуть бути задоволені вимоги про оспорювання свого батьківства, пред`явлені особою, записаною батьком за її заявою або за спільною заявою з матір`ю дитини, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що фактично вона не є батьком цієї дитини.
Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року шлюб між сторонами розірвано.
Зі свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що батьками дитини зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Водночас, ОСОБА_1 зазначає, що фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_2 припинено з 2018 року, а з 2022 року позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 .
Відповідач ОСОБА_3 вказаних фактів не заперечував, підтверджує, що є біологічним батьком дитини.
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

У постановах Верховного Суду від 20 вересня 2024 року в справі № 183/2690/21, від 16 травня 2018 року в справі № 591/6441/14-ц (на яку, зокрема, посилаються заявники) зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмета доказування а такій категорії справ. Доказами а такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто під час вирішення спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті

128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Висновок експертизи з питання походження дитини є одним з ключових доказів, який підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Зазначений правовий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 10 листопада 2022 року в справі № 444/526/18, від 08 березня 2023 року в справі № 205/5698/21 та ін.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Про зазначене також зауважував Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а саме: «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Крім того, Верховний Суд у постановах від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 (провадження

№ 61-6451св23) та інших виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Статтею 103 ЦПК України унормовано, що суд призначає експертизу в справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Під час призначення експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд в постанові від 19 січня 2022 року в справі № 235/101/21 зазначив, що доцільність призначення експертизи у справі як спосіб здобуття доказів кореспондується з предметом заявлених вимог - визнання батьківства. Вищезазначені положення ЦПК України та статті 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

За загальним правилом, визначеним статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін.

Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а першочергово їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Так у висновку експерта від 16 червня 2025 року № 103-53-2025, виконаного експертом Державної спеціалізованої установи «Київське міське бюро судово-технічної експертизи» ОСОБА_9 на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 19 лютого 2025 року по справі № 755/19321/24, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 складає величину не менше ніж 99,99 %. Таким чином, згідно Hummel K at all «Biostatistische Abstammugs-begutachung mit blutgruppen befunder» Stuttgard, 1971, біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 фактично доведено.

З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли підтвердження під час судового розгляду справи, заявлені позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_3 батьком малолітнього ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька ОСОБА_2 та внесення змін до актового запису про народження дитини, шляхом зазначення відомостей про батька ОСОБА_3 , зміни прізвища та по батькові дитини, суд зазначає таке.

За положеннями статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, який зареєстровано

14 січня 2011 року за № 55/18793, затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, згідно з пунктом 1.7 яких зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил. У разі зберігання актового запису цивільного стану (метричного запису) у державному архіві внесення змін до актового запису (метричного запису) проводиться зазначеною установою за повідомленням відділу державної реєстрації актів цивільного стану.

У відповідності до пункту 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до пункту 2.16.4 Розділу ІІ зазначених вище правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Відповідно до підпункту 20 пункту 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

З урахуванням приписів статті 134 Сімейного Кодексу України та Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, з урахуванням доведеності факту батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо малолітнього ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , вимоги позовної заяви про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та зазначення батьком дитини громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зазначенням прізвища та по-батькові дитини « ОСОБА_5 » є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 122, 123, 125, 126, 134, 136 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, статтями 12, 13, 76-81, 89, 95, 103, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, про виключення відомостей про батька дитини, внесення змін до актового запису про народження дитини, визнання батьком дитини, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести до актового запису від 03 листопада 2023 року № 1991, складеного Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі зміни:

-виключити з актового запису відомості про батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

-в графі «відомості про батька» змінити запис з « ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України» на « ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України»;

-в графі «прізвище» змінити запис з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_10 »;

-в графі «по батькові» змінити запис з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ».

Інші відомості залишити без змін.

Зобов`язати Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видати нове свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням внесених змін.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , остання відома адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження: бульв. Верховної Ради,

буд. 8/20, м. Київ, 02100.

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження: вул. Ялтинська, буд. 14, м. Київ, 02096.

Повний текст рішення виготовлено 06 жовтня 2025 року.

Суддя О.О. Хромова