КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/824/1288/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(д о д а т к о в а)

13 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за заявоюпредставника ОСОБА_1 - адвоката Масехи Богдана Олеговича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Масехи Б.О. звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі - ПрАТ «ХК «Київміськбуд») про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Розірвано договір купівлі-продажу майнових прав № 26057/РН-Г від 08 вересня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ПрАТ «ХК «Київміськбуд».

Стягнуто з ПрАТ «ХК «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 288 000,00 грн, сплачені на виконання договору купівлі-продажу майнових прав № 26057/РН-Г від 08 вересня 2021 року, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн та судовий збір у розмірі 3 410,74 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2025 року заяву представника позивачки - адвоката Масехи Б.О. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ХК «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 48 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ПрАТ «ХК «Київміськбуд» через підсистему «Електронний суд» звернулося до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року апеляційні скарги ПрАТ «ХК «Київміськбуд» залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2024 року у даній справі залишено без змін.

26 вересня 2025 року до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника позивачки - адвоката Масехи Б.О.про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить стягнути з ПрАТ «ХК «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Заяву обґрунтував тим, що 24 вересня 2025 року, до закінчення судових дебатів та в порядку, встановленому частиною восьмою статті 141 ЦПК України, ним було подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме акта виконаних робіт № 3 від 24 вересня 2025 року до додаткової угоди № 2 від 25 квітня 2024 року та до договору про надання правової допомоги № 25/04/2024 від 25 квітня 2024 року.

Зазначений документ містить детальний опис робіт (наданих послуг)адвокатом протягом апеляційного провадження у даній справі, вартість таких послуг та час, витрачений на надання професійної правничої допомоги.

Однак, апеляційним судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу, які пов`язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції та які були заявлені позивачкою до відшкодування.

Відповідач надіслав через підсистему «Електронний суд»клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягаютьрозподілу між сторонами, посилаючись на те, що даний спір не є складним і не потребує багато витраченого часу, тому заявлена сума не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат в нинішніх умовах війни країни, відповідно заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою і завищеною.

Просить надати правову оцінку заявленому розміру судових витрат позивачки та у разі задоволення поданої заяви - зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Як визначено частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини третьої статті 270 ЦПК України в редакції Закону № 4508-IX від 18 червня 2025 року додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на норми Закону № 4508-IX, які набули чинності 16 липня 2025 року, питання про ухвалення додаткового рішення у цій справі вирішується судом апеляційної інстанції у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, вимоги та обґрунтування поданої заяви, колегія суддів вважає, що заяву третьої особи про ухвалення додаткового рішення слід частково задовольнити з таких підстав.

За змістом підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої вказаної статті).

У постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 607/6424/20 Верховний Суд зазначив, що відповідними нормами ЦПК України передбачено право судів першої та апеляційної інстанцій на розподіл судових витрат виключно у рішенні або постанові суду за результатами розгляду справи по суті, або шляхом ухвалення додаткового рішення з цього питання, що також узгоджується із статтею 270 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 вказав, що розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесення судових витрат).

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Вказаний висновок викладено у постанові (додатковій) Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 447/3950/21.

З матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду апеляційних скарг ПрАТ «ХК «Київміськбуд» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року та на додаткове рішення цього ж суду від 29 січня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Масеха Б.О. подав клопотання про долучення доказів, а саме акта виконаних робіт (наданих послуг) № 3 від 24 вересня 2025 року до додаткової угоди № 2 від 25 квітня 2024 року та до договору про надання правової допомоги № 25/04/2024 від 25 квітня 2024 року, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, які просив стягнути з відповідача у відзиві на апеляційні скарги.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року апеляційні скарги ПрАТ «ХК «Київміськбуд» залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2024 року у даній справі залишено без змін.

Питання розподілу між сторонами судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у цьому судовому рішенні не вирішувалось.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Метою запровадження принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку.

Зазначений висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 15 лютого 2023 року у справі № 567/1508/19.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

У справі, що розглядалась апеляційним судом, інтереси ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції представляв адвокат Адвокатського об`єднання (далі - АО) «Лезо» - Масеха Б.О., повноваження якого підтверджуються ордером серії АА № 1468450 від 24 липня 2024 року.

На підтвердження понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи було надано копії: договору про надання правової допомоги № 25/04/2024 від 25 квітня 2024 року; додаткової угоди № 2 від 25 квітня 2024 року до вказаного договору; акта виконаних робіт № 3 від 24 вересня 2024 року з детальним описом наданих послуг, відповідно до якого загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції становить 30 000,00 грн (а.с. 103, 104, т. 2).

Оцінивши зазначені вище письмові докази та досягнуті домовленості між позивачкою та АО «Лезо» в частині розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару (1 500,00 грн за годину роботи адвоката та 6 000,00 грн за участь адвоката у судовому засіданні) у розрізі вимог статей 133, 137, 141 ЦПК України, колегія суддів вважає доведеним факт понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, колегія суддів не може визнати обґрунтованим, пропорційним та розумним заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката та АО «Лезо» з огляду на таке.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

У постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року в справі № 910/7586/19, від 19 березня 2024 року в cправі № 922/4078/23, додатковій ухвалі від 12 березня 2024 року в справі № 904/1105/23 зазначено, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог). Разом з тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, також унормовано положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України. На предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін під час вирішення питання про розподіл судових витрат.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ятою, шостою статті 126 ГПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду в складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19).

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертої статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, зокрема чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Положення частин четвертої-сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України ідентичні нормам частин третьої-шостої, дев`ятої статті 141 ЦПК України, тому наведені правові висновки застосовні до даної справи.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши вид, обсяг і перелік наданих адвокатами АО «Лезо» позивачці юридичних послуг та виконаних робіт, зважаючи на складність справи та зміст акта виконаних робіт (наданих послуг) в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що заявлена сума витрат на правничу допомогу при перегляді справи № 759/10251/22 в апеляційному порядку у розмірі 30 000,00 грн є необґрунтованою та не відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушена буде понести ОСОБА_1 .

Так, послуги з аналізу рішень суду першої інстанції та апеляційних скарг ПрАТ «ХК «Київміськбуд» загальною вартістю 6 000,00 грн мають організаційний характер, є складовими одного і того ж завдання, а саме підготовки (написання) відзиву на апеляційні скарги та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги, а тому такі послуги не можуть бути включені до суми компенсації.

При цьому вартість послуги з підготовки відзиву на апеляційні скарги у розмірі 15 000,00 грн та витрачений адвокатом час на його написання (10 годин) з огляду на доводи апеляційних скарг, в межах яких відбувався апеляційний перегляд рішень суду першої інстанції, є завищеною та не відповідає критерію розумності розміру таких витрат.

Зазначена справа не відноситься до категорії справ значної складності, які потребували самостійного напрацювання представником позивачки окремих правових висновків з питань розірвання договору купівлі-продажу майнових прав, стягнення грошових коштів, сплачених на виконання його умов та моральної шкоди, наведення нових обставин, які мають значення для справи і є очевидно завищеною по відношенню до відповідача.

Колегія суддів також звертає увагу, що підготовка та направлення додаткових письмових пояснень (вартістю 3 000,00 грн) не передбачено процесуальним законом, зокрема главою 1 «Апеляційне провадження» ЦПК України, як обов`язкова та необхідна дія сторони на стадії перегляду рішення суду першої інстанції, такі пояснення суд апеляційної інстанції не визнавав необхідним для подання і не брав їх до уваги під час ухвалення рішення, а з огляду на участь представника позивачки у судовому розгляді справи 25 вересня 2025 року всі пояснення були надані безпосередньо у судовому засіданні.

Отже, заявлена сума витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн фактично лише за складання відзиву на апеляційні скарги та прийняття участі представника в одному судовому засіданні у суді апеляційної інстанції є штучно завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить критеріями розумності, реальності і співрозмірності таких витрат, складності справи та витраченому адвокатом АО «Лезо»часу на захист інтересів позивачки.

Слід також врахувати фінансовий стан і статус ПрАТ «ХК «Київміськбуд», яке здійснює свою господарську діяльність в умовах уведеного воєнного стану в Україні та основним видом діяльності якого є організація будівництва будівель.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 04 жовтня 2021 року у справі № 640/8316/20, від 21 жовтня 2021 року у справі № 420/4820/19 на інших, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Вказана судова практика щодо питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу є сталою.

Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку і категорії справи, яка переглядалась апеляційним судом, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність заявленого розміру витрат на оплату послуг адвокатського об`єднання зі: складністю справи та виконаних адвокатом АО «Лезо»робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; складності спору та значенням справи для сторін, а також урахувавши подане клопотання ПрАТ «ХК «Київміськбуд» про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви представника позивачки - адвоката Масехи Б.О. про ухвалення додаткового рішеннята стягнення із ПрАТ «ХК «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, а в стягненні інших судових витрат на правову допомогу відмовити.

Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, а також відповідає завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

За таких обставин, оскільки під час прийняття Київським апеляційним судом постанови від 25 вересня 2025 року не було вирішено питання про судові витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, а заява її представника - адвоката Масехи Б.О. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, є частково обґрунтованою, то наявні правові підстави для прийняття додаткової постанови у цій справі.

Керуючись статтями 2, 15, 133, 137, 141, 270, 368, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Масехи Богдана Олеговича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди додаткове судове рішення.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

У задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 жовтня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній