ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/15049/24

Провадження № 22-ц/820/1321/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т. В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання - Кошельник В.М.

за участю: представника відповідачки - Клюки В.Ф.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/15049/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року, у складі судді Мазурок О.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив усунути ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , як спадкоємців першої черги за законом від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовної заяви зазначав, що після смерті його батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилося спадкове майно, на яке складено заповіт від 27.12.2019 на користь позивача. За життя ОСОБА_5 дуже хворів, тому позивач здійснював догляд за ним, лікував його, повністю займався утриманням хворого батька, а після смерті батька особисто займався його похованням.

Зазначає, що шлюб між ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_4 було розірвано. Після обміну квартирами ОСОБА_4 отримала однокімнатну квартиру, в якій проживала з 1991 року. При подачі заяву про розірвання шлюбу в спільній заяві ОСОБА_5 та ОСОБА_4 наголосили, що майнового спору та претензій один до одного не мають, за однією адресою не проживають і спільного господарства не ведуть. Позивач зауважив, що ОСОБА_4 перебуває на пенсії, отримує матеріальну допомогу як одинока особа, постійно проживає окремо.

Позивач вказує, що його батько ОСОБА_5 за життя постійно наголошував на тому, що будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,2210 га, що знаходиться за вказаною адресою з кадастровим номером :01:004:1747, є його особистою власністю на підставі свідоцтва про право власності, і батько мав намір переоформити їх на позивача, але за станом здоров`я не встиг цього зробити. Крім того, 27 грудня 2019 року ОСОБА_5 заповів все рухоме та нерухоме майно, що буде належати йому на день смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після погіршення здоров`я батька позивач переїхав до нього і взяв на себе догляд і його лікування. За останні 15 років батько 1-2 рази на рік проходив лікування, витрати по його лікуванні ніс позивач.

Згідно із даними ДПС у Хмельницькій області відповідач ОСОБА_6 працює і сплачує відповідні податки, тобто не являється непрацездатною особою і не може претендувати на обов`язкову частку спадщини. ОСОБА_4 на момент смерті спадкодавця не перебувала з ним у шлюбі, тому також не є спадкоємцем. Таким чином, відповідачі підлягають усуненню від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року клопотання ОСОБА_2 задоволено, закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 вчиняла умисні дії чи бездіяльність, спрямовані на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю ОСОБА_5 , а також, що ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані та потребував допомоги, зокрема від ОСОБА_3 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що за життя ОСОБА_5 дуже хворів, позивач здійснював догляд за ним та лікував його, а після смерті батька займався самостійно його похованням. За життя ОСОБА_5 прийняв свідоме рішення і заповів все своє майно на користь сина ОСОБА_2 . Спадкодавець врахував те, що позивач був єдиною людиною, хто проживав з ним і піклувався про нього, спільно будував будинок. З моменту поховання і по теперішній час відповідач не відвідувала могилу батька, за адресою по АДРЕСА_1 не з`являлася. Свідки, допитані судом, підтвердили, що відповідачка не здійснювала догляд за батьком, ухилялася від його утримання. ОСОБА_3 з 2012 по 2024 рік працювала і постійно проживала у м. Києві. У 2020 році отримала ІІ групу інвалідності і продовжує працювати. Тому, позивач вважає, що ОСОБА_3 слід усунути від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 07 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника апелянта ОСОБА_2 - Василика Віталія Валентиновича про зупинення провадженні у справі № 686/15049/24.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_3 вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, зазначила, що позивачем не враховано вимоги статті 1224 ЦК України, яка передбачає умови, за яких можливе усунення від права на спадкування за законом. Звертає увагу, що вона постійно допомагала та підтримувала ОСОБА_5 , зокрема, при проведенні батькові операції надавала фінансову допомогу, організовувала його проживання, обстеження, здійснювала післяопераційний догляд і в подальшому продовжувала надавати допомогу. Починаючи з 2020 року постійно проживала в м.Хмельницькому, спілкувалася з батьком, відвідувала його, забезпечувала меблями та всім необхідним для проживання. Твердження позивача про те, що ОСОБА_3 не здійснювала жодного догляду за батьком, а також те, що всі витрати на лікування батька він здійснював самостійно, не відповідають дійсності та спростовуються належними доказами. Крім того, батько не перебував у безпорадному стані, самостійно приймав рішення, доглядав за собою та забезпечував належні умови життя. Зазначає, що вона дійсно з 2012 по 2019 роки проживала та працювала у м. Києві, але при цьому знала, що з батьком постійно проживає позивач, вона також цікавилася життям та потребами батька, піклувалася про нього. Звертає увагу, що позивачем не доведені обставини, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 вчиняла умисні дії чи бездіяльність, спрямовану на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю ОСОБА_5 , а також те, що ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані та потребував допомоги саме від дочки ОСОБА_3 .

У відповіді на відзив ОСОБА_2 зазначає, що доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, зводяться лише до оцінки показань свідків та не підтверджуються належними доказами у справі, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги. ОСОБА_5 мав серйозні проблеми із здоров`ям, не міг самостійно пересуватися та потребував стороннього догляду. Позивач постійно був поруч та допомагав йому, лікував його, сплачував комунальні послуги, взяв на себе організацію та фінансування поховання. Відповідачка ОСОБА_3 є дочкою померлого, проте, з моменту поховання і до цього часу не відвідувала могилу батька, жодного догляду за батьком не здійснювала, ухилялася від виконання обов`язку щодо його утримання. Відповідачка ОСОБА_3 має ІІ групу інвалідності, яку отримала у 2020 році, проте продовжує працювати та сплачувати податки, що свідчить про її працездатність. З посиланням на рішення Конституційного Суду України від 11.02.2014 у справі № 1-рп/2014, зазначає, що право на обов`язкову частку у спадщині мають повнолітні непрацездатні діти, визнані інвалідами, але непрацездатність повинна бути доведена в момент відкриття спадщини. Той факт, що відповідач працює, ставить під сумнів її повну непрацездатність для отримання обов`язкової частки.

Апелянт ОСОБА_2 повідомлений належним чином про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явився.

Представники апелянта ОСОБА_2 - адвокати Свіжий О.В., Василик В.В. повідомлені належним чином про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідачка ОСОБА_3 повідомлена належним чином про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила.

Представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Клюка В.Ф. в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження.

27 грудня 2019 року ОСОБА_5 заповів все рухоме та нерухоме майно, що буде належати йому на день смерті ОСОБА_2 , що підтверджується заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А., зареєстрованим в реєстрі за № 11683.

Згідно із свідоцтвом про право власності ОСОБА_5 з 11 вересня 1999 року на праві власності належав житловий будинок по АДРЕСА_1 .

На день смерті померлий ОСОБА_5 проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

29 березня 2022 року приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Гребенніковою О.І. заведена спадкова справа №56/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Заяви про прийняття спадщини подали ОСОБА_2 - син померлого, ОСОБА_3 - дочка померлого, яка є інвалідом ІІ групи.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серія ААЛ ОСОБА_3 з 04.11.2020 року має другу групу інвалідності довічно.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Частиною 3 статті 12, статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не вчиняла умисні дії чи бездіяльність, спрямовані на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю ОСОБА_5 , а також, що він перебував у безпорадному стані та потребував допомоги саме від ОСОБА_3 .

Згідно зі статтями 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 31 січня 2023 року у справі № 467/350/21, від 29 червня 2021 року у справі № 750/9209/20-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 741/1714/18, від 21 жовтня 2021 року у справі № 766/14057/17, від 19 травня 2022 року у справі № 132/2991/20.

За загальним правилом, факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказував, що ОСОБА_3 на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України має бути усунута від права на спадкування, оскільки за життя батька, який через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані, вона свідомо ухилялася від надання батькові допомоги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що спадкодавець ОСОБА_5 потребував допомоги саме від відповідачки ОСОБА_3 , а вона, у свою чергу, умисно ухилялася від надання такої допомоги, що могло бути підставою для усунення її від права на спадкування.

Як зазначено вище, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Тобто, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо перебування спадкодавця в безпорадному стані; ухилення відповідачки від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; потреби спадкодавця в допомозі саме від відповідачки. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спадкодавець мав потребу у постійному, сторонньому догляді, у тому числі з боку дочки.

Позивачем не надано доказів того, що він витрачав значні грошові кошти на придбання лікарських засобів, а щомісячні витрати перевищували сукупний розмір пенсії позивача та його батька. Матеріали справи не містять довідок про доходи сторін та померлого ОСОБА_5 , так само як і доказів того, що ОСОБА_5 особисто повідомляв відповідачці про потребу від неї матеріальної, фізичної та психологічної допомоги, а вона умисно ухилялася від їх надання.

Таким чином, встановивши, що відповідачка ОСОБА_4 не вчиняла умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу батькові ОСОБА_5 , як спадкодавцю, та, виходячи із відсутності умов, передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення відповідачки від права на спадкування за законом, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги щодо того, що позивач взяв на себе обов`язок по догляду та лікуванню батька, коли він того потребував, та ніс на його лікування витрати, самостійно займався організацією поховання батька, суд не бере до уваги, оскільки дані обставини не впливають на право відповідачки на спадкування.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає в апеляційній скарзі апелянт.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 жовтня 2025 року.

Судді: Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко