Справа №551/874/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" жовтня 2025 р. селище Шишаки

Шишацький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Рябченка В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням але без виклику сторін, без проведення судового засідання, в приміщенні Шишацького районного суду Полтавської області, в селищі Шишаки Миргородського району Полтавської області, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

05 вересня 2025 року до Шишацького районного суду Полтавської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «Споживчий центр» (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за Кредитним договором (оферти) №29.10.2024-100001464 від 29.10.2024 року в загальному розмірі 18600,00 грн. та сплаченого позивачем судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено вищевказаний Кредитний договір (оферти) відповідно до умов якого позивачем 29.10.2024 було надано відповідачу кредитні кошти у розмірі 6 000,00 грн. строком на 140 днів дата повернення кредиту 17.03.2025, кредитні кошти були надані на умовах платності, строковості та поворотності.

У свою чергу відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим у нього перед позивачем виходячи з розрахунку позивача утворилася заборгованість в загальному розмір 18 600,00 грн.( яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 000,00 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 8 400,00 грн., комісії за надання у розмірі 1 200,00 грн., та неустойки у розмірі 3000,00 грн.).

Ухилення відповідача від виконання свого зобов`язання за вказаним кредитним договором порушує права позивача, в зв`язку з цим, посилаючись на норми ЦК та ЦПК України, позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість у вищевказаній сумі, а також понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою суду від 08 вересня 2025 року відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (але без виклику) сторін, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128, п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України відповідач належним чином повідомлена судом про справу з направленням їй за місцем реєстрації копії ухвали про відкриття провадження у справі. Позовну заяву з додатками відповідачу було направлено за місцем його реєстрації безпосередньо позивачем рекомендованим листом з описом вкладення (а.с.16-17 та 35).

У визначений судом строк відзиву, заяв або клопотань на позовну заяву чи на порядок її розгляду від відповідача не надходило.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено судом за наявними матеріалами позовної заяви.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.10.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір (оферти) №29.10.2024-100001464 (а.с.18-24).

Відповідно до умов договору Позичальнику (відповідачу) ОСОБА_1 надано на умовах платності та поворотності кредитні кошти у розмірі 6 000 грн. строком 140 днів дата повернення кредиту 17.03.2025.

Отримання кредитних коштів відповідачем ОСОБА_1 підтверджується наданою довідкою ТОВ «УПР» про успішне перерахування коштів в розмірі 6 000,00 грн. на платіжну картку клієнта згідно Кредитного договору 29.10.2024-100001464 (а.с.15).

Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за даним договором належним чином не виконує.

Згідно із наданою позивачем довідкою-розрахунком заборгованості відповідач має заборгованість за Кредитним договором №29.10.2024-100001464 від 29.10.2024 у розмірі 18 600,00 грн., що складається з заборгованості: основний борг у розмірі 6 000,00 грн., проценти у розмірі 8 400,00 грн., комісії у розмірі 1 200,00 грн., неустойки у розмірі 3 000,00 грн.

Суд вважає, що позивачем повністю доведено та надано належні докази, щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту та процентів за користування кредитом, що у сумарному розмірі становить 14 400,00 грн. (6000,00+8400,00), разом з тим, суд, не погоджується з доводами позивача про стягнення з відповідача комісій за користування (обслуговування) кредиту та неустойкою, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті610,611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно статті 1056 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).

З огляду на викладені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.3 ст. 12, ч.ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Вирішуючи питання про стягнення комісії, суд приходить до наступних висновків.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, передбачено договором. Переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком установлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, у договорі не зазначено, докази про надання таких послуг відповідачу суду не надано.

Таким чином положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 06.11.2023 по справі №204/224/21.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 висловила позицію, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону.

Суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення комісії у розмірі 1 200,00 грн. задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача неустойки суд приходить до таких висновків.

Так, згідно з Указом Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні з 5:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб було запроваджено воєнний стан, який неодноразово був продовжений і на даний час діє.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір між сторонами укладений під час дії воєнного стану, а саме 29.10.2024.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне заявлені вимоги позивача в частині стягнення неустойки у розмірі 3 000,00 грн. таким, що не підлягають задоволенню, оскільки нарахування та стягнення неустойки за невиконання кредитного зобов`язання було в період дії воєнного стану, що суперечить вимогам закону.

Враховуючи вище викладене розмір задоволених позовних вимог позивача становить 14 400,00 грн., що становить 77,42% від заявлених позовних вимог (14 400,00 х 100% : 18 600,00).

В зв`язку з тим, що позовні вимоги позивача задоволені судом на 77,42%, суд на підставі ст. 141 ЦПК стягує (документально підтверджений) судовий збір з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1875,42 грн. (2422,40 х 77,42:100).

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» ( адреса: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, , МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) заборгованість за Кредитним договором №29.10.2024-100001464 від 29.10.2024 у розмірі 14 400,00 грн. та судові витрати (судовий збір) у розмірі 1875,42 грн., а всього стягнути 16 275 (шістнадцять тисяч двісті сімдесят п`ять) гривень 42 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавської апеляційного суду в 30-ти денний строк з дня його підписання.

Суддя Шишацького районного суду

Полтавської області В. В. Рябченко