Номер провадження: 22-ц/813/1924/25
Справа № 495/1051/24
Головуючий у першій інстанції Анісімова Н.Д.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: ОСОБА_1 та представника Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області Дмитрієвої Г.А.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області про скасування наказу про звільнення в частині, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

06 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області про скасування наказу начальника Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області №249 від 25.09.2023 в частині її звільнення з посади фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області; поновлення її на посаді фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскарженим наказом позивачку ОСОБА_1 звільнено з посади фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП) у зв`язку зі скороченням штату працівників. Підставою звільнення визначено наказ ГУ ДСНС України в Одеській області від 24.07.2023 №НС-245/60.

ОСОБА_1 вважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідачем порушено процедуру звільнення, підстава звільнення не визначена чинним законодавством. Також зазначає, що 24.07.2023 їй вручено попередження про наступне вивільнення через 2 місяці з посади фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області.

Таке попередження містило посилання на наказ ДСНС України №М/30 дск від 14.07.2023 «Про… »; наказ Головного управління ДСНС України в Одеській області №НС-245/60 від 24.07.2023 «Про здійснення організаційно-штатних заходів в структурних підрозділах Головного управління ДСНС України в Одеській області».

ОСОБА_1 зазначила, що підстав звільнення їй не роз`яснено; з наказами, які визначено як підставу звільнення її не ознайомлено. У двомісячний період перед звільненням позивачці ОСОБА_1 не запропоновано жодної посади у структурі органів ДСНС.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача зазначив, що із наказами ДСНС України №М/30 дск від 14.07.2023 «Про…», ГУ ДСНС України в Одеській області №НС-245/60 від 24.07.2023 «Про здійснення організаційно-штатних заходів в структурних підрозділах Головного управління ДСНС України в Одеській області» позивачку було ознайомлено, що вона засвідчила власним підписом у відповідній відомості.

Наказом №НС-245/60 від 24.07.2023 із 24.07.2023 введено в дію штати ГУ ДСНС України в Одеській області, які утримаються за рахунок державного бюджету, зокрема штат № … Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення ГУ ДСНС України в Одеській області воєнного часу чисельністю … одиниць.

У введеному штаті на посаді фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області може перебувати лише особа начальницького складу служби цивільного захисту, яка проходить службу відповідно до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 №593 зі змінами.

Отже, після введення нових штатів (із 24.07.2023) позивачка не відповідала кваліфікаційним вимогам для зайняття вакантної посади фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області; та будь-якої іншої, а тому їй не було запропоновано жодної із них.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі

Скасовано наказ начальника Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області №249 від 25.09.2023 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області

Поновлено ОСОБА_1 на посаді фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області з моменту звільнення - тобто з 25 вересня 2023 року.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, представник Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та представника Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області Дмитрієву Г.А., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 43 Конституції України установлено, що кожен має кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

У частині 1 статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, суд повинен з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із наказом начальника аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління МНС України в Одеській області (далі АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області) №268-ос від 01.11.2011 ОСОБА_1 з 01.11.2011 прийнято на роботу на посаду фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління МНС України в Одеській області. Відповідно до Постанови КМ України №30 від 16 січня 2012 року Головне управління МНС України в Одеській області реорганізовано в Головне територіальне управління МНС України в Одеській області.

Посадовою інструкцією фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області затвердженою 03.09.2019, визначено, що фахівець групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області підпорядковується безпосередньо начальнику групи О на НС та АРР АРЗ СП; призначається на посаду та звільняється з неї наказом начальника АРЗ СП; кваліфікаційні вимоги до посади призначаються з осіб, що мають вищу освіту, що мають досвід по лінії виконання розіт з запобігання (профілактики) виникнення надзвичайних ситуацій ,мінімізації їх наслідків та з організації аварійно-рятувальних робіт, наказом начальника АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області (пункти 1.1., 1.3., 6 посадової інструкції).

АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області є підрозділом територіального підпорядкування із статусом аварійно-рятувальної служби; відноситься до сфери управління ДСНС України; підпорядковується ГУ ДСНС України в Одеській області (пункти 1.1.-1.3. статуту АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №170 від 04.03.2021 затверджено перелік посад, що підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, та граничних спеціальних звань за цими посадами. Так, відповідно до пункту 7 затвердженого переліку посада фахівця (№з/п 71) має бути заміщена особою із спеціальним званням старший лейтенант служби цивільного захисту.

Наказом ГУ ДСНС України в Одеській області №НС-245/60 від 24.07.2023 «Про здійснення організаційно-штатних заходів в структурах підрозділах Головного управління ДСНС України в Одеській області» відповідно до ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Кодексу цивільного захисту України, Положення про ДСНС, на виконання наказу ДСНС України від 14.07.2023 № М/30 дск «Про…» та з метою виконання завдань за призначенням у воєнний час, введено в дію з 24.07.2023 штати ГУ ДСНС України в Одеській області № … «Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області» воєнного часу чисельністю … одиниць; попередні штати скасовано.

24 липня 2023 року ОСОБА_1 ознайомлено із попередженням про наступне вивільнення посади фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області. За змістом такого попередження АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області із посиланням на наказ ДСНС України від 14.07.2023 №М/30 дск «Про…», наказ ГУ ДСНС України в Одеській області №НС-245/60 від 24.07.2023 «Про здійснення організаційно-штатних заходів в структурах підрозділах Головного управління ДСНС України в Одеській області», статтю 49-2 КЗпП України попередив ОСОБА_1 - фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області, про наступне вивільнення із зазначеної посади через два місяці.

24 липня 2023 року ОСОБА_1 ознайомлено з наказом ДСНС України від 14.07.2023 №М/30 дск «Про…», наказом ГУ ДСНС України в Одеській області№ НС-245/60 від 24.07.2023 «Про здійснення організаційно-штатних заходів в структурах підрозділах Головного управління ДСНС України в Одеській області», що остання засвідчила власним підписом у відповідній відомості.

Станом на 24.07.2023 сформовано перелік вакантних посад АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області (усього - 10 посад) та кваліфікаційні вимоги до них.

Наказом начальника АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області №249 від 25.09.2023, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України (у зв`язку із скороченням штату). ОСОБА_1 звільнено з посади фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі суд першої інстанції виходив із того, що відповідач 24.07.2023 попередив позивачку у письмовій формі про вивільнення з її посади через два місяці. Однак, таке попередження не містить тверджень про зміну штатного розпису, скорочення штату та причину вивільнення, на підставі якої 25.09.2023 ОСОБА_1 було звільнено (пункт 1 статті 40 КЗпП, у зв`язку із скороченням штату). Лише посилання на накази ДСНС України від 14.07.2023 №М/30 дск «Про…», ГУ ДСНС України в Одеській області №НС-245/60 від 24.07.2023 «Про здійснення організаційно-штатних заходів в структурах підрозділах Головного управління ДСНС України в Одеській області», без конкретизації нормативно-правової підстави звільнення вказує на неналежне виконання роботодавцем вимоги статті 49-2 КЗпП у частині попередженням позивачки про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Обставина щодо ознайомлення 24.07.2023 ОСОБА_1 із вказаними наказами не є підтвердженням того, що позивачка була обізнана із підставою наступного вивільнення посади.

Станом на 24.07.2023 було сформовано перелік вакантних посад АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області (усього - 10 посад).

Доказів про ознайомлення ОСОБА_1 із вказаним переліком суду не надано.

У судовому засіданні представник відповідача ствердив, що жодна із вакантних посад за новими штатами у період із 24.07.2023 по 25.09.2023 ОСОБА_1 не пропонувалась, остільки остання не відповідала кваліфікаційним вимогам для їх зайняття.

Водночас, суду не надано доказів щодо повідомлення ОСОБА_1 про відсутність посад, які вона може зайняти, враховуючи кваліфікаційні вимоги до них.

У судовому засіданні позивачка заперечила твердження представника відповідача щодо її невідповідності усім вакантним посадам та стверджувала обставини про те, що їй не пропонували зайняти інші посади ані станом на дату попередження про наступне вивільнення ані станом на дату звільнення.

Наведене свідчить про передчасність висновку роботодавця щодо невідповідності кваліфікаційним вимогам до вакантних посад позивачки (без з`ясування обставин про те, на яку вакантну посаду претендує позивачка; без оцінки доказів на підтвердження відповідності кваліфікаційним вимогам).

Вказана обставина у сукупності із обставиною щодо неповідомлення позивачці підстави наступного вивільнення посади під час попередження 24.07.2023 вказує на невиконання відповідачем вимоги закону щодо працевлаштування ОСОБА_1 ..

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд встановив характер спірних правовідносин, належним чином встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих учасниками справи доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки встановлені матеріалами справи обставини свідчать про порушення відповідачем процедури звільнення ОСОБА_1 ..

В апеляційній скарзі представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про те, що суду не надано доказів про ознайомлення позивачки із переліком вакантних посад. Зазначено, що АРЗ СП Головного управління пропонував позивачці наявні вакантні посади, але вона від них відмовилась, про цей факт ОСОБА_1 зазначила у своїй відповіді на відзив.

Щодо даних тверджень апеляційний зазначає наступне.

Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору.

Згідно частини 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (стаття 49-2 КЗпП України).

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

Відповідно до частини 1 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Подібні висновки викладені Верховним Судом зокрема у постановах від 07.04.2021 у справі №444/2600/19 (провадження №61-13999св20), від 23.07.2021 у справі №766/12805/19 (провадження №61-7098св21), від 27.08.2021 у справі №712/10548/19 (провадження №61-10299св21), від 09.12.2021 у справі №646/2661/20 (провадження №61-7496св21).

У постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року в справі №6-40цс15 вказано, що «оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 263 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17 зроблено висновок, що: «за приписами частини першої статті 40, частин 1, 3 статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі №6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2022 у справі №525/983/21 (провадження №61-5659св22) вказано, що: «однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 у справі №742/1209/18 (провадження №61-1464св19) зазначено, що:

«за приписами частини першої статті 40, частин 1, 3 статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі №6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

Так, апеляційний суд зазначає, що як було встановлено матеріалами справи, 24 липня 2023 року ОСОБА_1 ознайомлено із попередженням про наступне вивільнення посади фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області. За змістом такого попередження АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області із посиланням на наказ ДСНС України від 14.07.2023 №М/30 дск «Про…», наказ ГУ ДСНС України в Одеській області №НС-245/60 від 24.07.2023 «Про здійснення організаційно-штатних заходів в структурах підрозділах Головного управління ДСНС України в Одеській області», статтю 49-2 КЗпП України попередив ОСОБА_1 - фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області, про наступне вивільнення із зазначеної посади через два місяці (а.с. 28).

24 липня 2023 року ОСОБА_1 ознайомлено з наказом ДСНС України від 14.07.2023 №М/30 дск «Про…», наказом ГУ ДСНС України в Одеській області №НС-245/60 від 24.07.2023 «Про здійснення організаційно-штатних заходів в структурах підрозділах Головного управління ДСНС України в Одеській області», про що остання засвідчила власним підписом у відповідній відомості (а.с. 51 на звороті ).

Наказом начальника АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області №249 від 25.09.2023, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України (у зв`язку із скороченням штату). ОСОБА_1 звільнено з посади фахівця групи організації реагування надзвичайних ситуацій та аварійно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області (а.с. 29).

До відзиву на позовну заяву представник відповідача також надав копію Переліку вакантних посад АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області (усього 10 посад) та кваліфікаційні вимоги до них станом на 24 липня 2023 року (а.с. 52).

Однак, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 були запропоновані ці 10 вакантних посад згідно Переліку вакантних посад АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області станом на 24 липня 2023 року, також відсутні докази ознайомлення ОСОБА_1 із даним переліком.

Апеляційним судом також були дослідженні Перелік вакантних посад молодшого начальницького складу аварійно-рятувального загону спеціального призначення головного управління ДСНС України в Одеській області та кваліфікаційні вимоги до них станом на 25 вересня 2023 року (день звільнення) (13 посад), Перелік вакантних посад середнього та старшого начальницького складу аварійно-рятувального загону спеціального призначення головного управління ДСНС України в Одеській області та кваліфікаційні вимоги до них станом на 24 липня 2023 року (19 посад), Перелік вакантних посад молодшого начальницького складу аварійно-рятувального загону спеціального призначення головного управління ДСНС України в Одеській області та кваліфікаційні вимоги до них станом на 24 липня 2023 року (23 посади), Перелік вакантних посад працівників аварійно-рятувального загону спеціального призначення головного управління ДСНС України в Одеській області та кваліфікаційні вимоги до них станом на 25 вересня 2023 року (день звільнення) (20 посад), що були надані на виконання ухвали Одеського апеляційного суду (а.с. 181-197).

Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 були запропоновані вакантні посади відповідно до вищезазначених Переліків вакантних посад на 24 липня 2023 року та станом на день звільнення 25 вересня 2023 року.

Окрім того, встановлено, що АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області є підрозділом територіального підпорядкування із статусом аварійно-рятувальної служби; відноситься до сфери управління ДСНС України; підпорядковується ГУ ДСНС України в Одеській області (пункти 1.1.-1.3. статуту АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області).

Структура ДСНС України включає: апарат ДСНС; територіальні органи ДСНС та підпорядковані підрозділи; підрозділи безпосереднього підпорядкування апарату ДСНС; спеціалізовані формування; підприємства, установи, організації сфери управління.

До територіальних органів ДСНС та підпорядкованих підрозділів входять: Головні управління ДСНС у областях та м. Києві; управління ДСНС в областях; АРЗ СП; загони технічної служби; ДПРЗ; ДПРЧ; ДПРП; частини технічної служби; ЦЗД; ОКЦ; центр оперативного зв`язку, телекомунікаційних систем та інформаційних технологій.

АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області не ознайомив ОСОБА_1 у період її вивільнення (з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору) з наявністю всіх вакантних посад, у територіальних органах ДСНС України, де відповідно до інформації наданої ДСНС України на виконання ухвали Одеського апеляційного суду, такі вакансії існували.

Так, відповідно до супровідного листа Державної служби України з надзвичайних ситуацій №04-15371 від 27.06.2025 на адресу Одеського апеляційного суду надано список вакантних посад, що не підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу служби цивільного захисту, у територіальних органах ДСНС України та підпорядкованих підрозділах, станом на 24.07.2023 та станом на 25.09.2023. З даного списку вбачається наявність 79 вакантних посад, у територіальних органах ДСНС України (а.с. 221-225).

Однак, належних та допустимих доказів про ознайомлення ОСОБА_1 з пропозицією зайняття всіх вакантних посад у територіальних органах ДСНС та підпорядкованих підрозділах (акт про ознайомлення або акт про відмову позивача розписатися в ознайомленні з переліком вакантних посад), відповідачем, у відповідності до вимог ст. ст. 77-81 ЦПК України, суду не надано, а позивачка заперечує факт ознайомлення нею з переліком всіх вакантних посад.

Таким чином матеріалами справи встановлено, що покладений законом обов`язок ознайомити працівника, який вивільняється, з всіма існуючими вакантними посадами у територіальних органах ДСНС України, незалежно від того, в якому структурному підрозділі (філії) такий працівник працював, які б могли бути запропоновані позивачці, АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області не виконав.

В апеляційній скарзі представник відповідача також зазначає, що суд дійшов помилкового висновку щодо визнання поважними причин пропуску строку на звернення до суду з позовом, однак колегія суддів не приймає вказане до уваги та зазначає наступне.

Встановлено, що разом із позовною заявою ОСОБА_1 заявила клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, яке мотивувала поважністю причин його пропуску. Зокрема вказала, що у місячний строк оскаржила наказ про своє звільнення до Одеського окружного адміністративного суду; провадження у справі було відкрите, однак, ухвалою від 23.01.2024 провадження в адміністративній справі було закрите у зв`язку із тим, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Отримавши таку ухвалу Одеського окружного адміністративного суду, ОСОБА_1 06 лютого 2024 року звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.

У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення із заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин.

При цьому, поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині 1 статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Таким чином колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачка пропустила строк звернення до суду з позовом із поважних причин, оскільки вперше оскаржила наказ про звільнення в порядку адміністративного судочинства у місячний строк про що свідчить ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 24.11.2023 про відкриття провадження у справі. Однак, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 провадження у справі було закрите у зв`язку із тим, що дана справа не може бути розглянута у порядку адміністративного судочинства.

А після отримання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 про закриття провадження, ОСОБА_1 звернулась із цивільним позовом до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області в розумний строк.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи позивача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки звільнення позивачки відбулося з порушенням норм трудового законодавства, зокрема положення пункту 1 частини 1 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 30 вересня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда