КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Іванчика Павла Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня», старший державний виконавець Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василь Дихніч на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби,

ВСТАНОВИВ:

31.07.2025 року представник скаржника - адвокат Іванчик П.В. звернувся до Шевченківського районного суд м. Києва із скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: КНП Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня», старший державний виконавець Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василь Дихніч на дії/бездіяльність державного виконавця.

У поданій скарзі заявник просив суд скасувати вимогу старшого державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василя Дихніча від 02.07.2025 № 1614, яка складена в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 04.06.2025 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року скаргу залишено без розгляду.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Іванчик П.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що без відповіді на адвокатський запит, яка датована 21.07.2025 року, заявник об`єктивно не мав підстав для звернення зі скаргою, оскільки йому не було достеменно відомо як про підстави, так і про справжність даної вимоги.

Заявник звернувся зі скаргою 31.07.2025 року, тобто в межах 10-денного строку з дня отримання відповіді ВДВС на адвокатський запит.

Заявнику (стягувачу) не була офіційно направлена або вручена вимога виконавця від 02.07.2025 року № 1614. Він дізнався про неї з телефонного повідомлення, що не є офіційним способом інформування сторін виконавчого провадження.

Зауважував, що на цей момент виконавче провадження вже було закрито у зв`язку з повним виконанням, а розрахунки податків державним виконавцем здійснені вочевидь невірно, про що детально зазначено в скарзі, тому без отримання від ВДВС відповіді на адвокатський запит звернення зі скаргою було об`єктивно неможливим.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця без розгляду, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_1 пропустив строк на подачу скарги на бездіяльність державного виконавця встановлений ст. 449 ЦПК України, заявником порушується питання про поновлення пропущеного процесуального строку, але поважних причин пропуску строку на оскарження рішення державного виконавця не навів.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 13 травня у справі № 761/16950/22 скасовано рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2024 року та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» від 22 липня 2022 року № 444-02-02 про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача отоларингологічного відділення центру хірургії одного дня, лікаря-отоларинголога Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» з 26 липня 2022 року. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2022 року по 13 травня 2025 року в розмірі 1 008 823 грн 86 коп. з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» на користь ОСОБА_1 5 000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат.

На виконання вказаного судового рішення про стягнення середнього заробітку на час вимушеного прогулу в період з 26 липня 2022 року по 13 травня 2025 року в розмірі 1 008 823,86 грн з утримання із цієї суми встановлених законодавством податків і зборів видано виконавчий лист № 761/1950/22 від 29.05.2025 року, який виконаний Ірпінським відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 06.06.2025 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 04.06.2025 року.

Старшим державним виконавцем Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василем Дихнічем надіслано Вимогу виконавця від 02.07.2025 року № 1614, в якій виконавець вимагає від стягувача ОСОБА_1 повернути надлишково перераховані грошові кошти в розмірі 357 297,91 грн на депозитний рахунок Ірпінського ВДВС, які складаються з 148 843,30 грн - податку на доходи фізичних осіб 18%, 26 537,95 грн - військового збору 5%, 181 916,66 грн - єдиного соціального внеску 22%, для подальшого їх перерахування на рахунок платника податку, а саме КНП Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня».

Скаржник вважає, що вимога виконавця від 02.07.2025 року № 1614, яка складена старшим державним виконавцем Ірпінським відділом державної виконавчої служби Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василем Дихнічем в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 04.06.2025 року протиправною та такою, що повинна бути скасована.

У своїй скарзі представник скаржника просив також поновити строк звернення зі скаргою на дії державного виконавця, посилаючись на те, що стягувачу не була офіційно направлена або вручена вказана вимога виконавця, він дізнався про неї з телефонного повідомлення. Зауважив, що адвокат стягувача звернувся до ВДВС з адвокатським запитом від 11.07.2025 року № 11/07-25. ВДВС надано відповідь від 21.07.2025 року.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 143/950/19 (провадження № 61-21057св19), від 28 грудня 2020 року у справі № 501/3532/18 (провадження № 61-14723св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20).

Відповідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У даній справі предметом оскарження є вимога виконавця від 02.07.2025 року № 1614, яка складена державним виконавцем Ірпінського ВДВС Бучанського району Київської обсласті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василем Дихнічем в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Суд апеляційної інстанції зважає, що адвокат Іванчику П.В., який представляє інтереси стягувача, звертався до Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) з адвокатським запитом від 11.07.2025 року, в якому зазначав, що відділом ДВС надіслано вимогу виконавця від 02.07.2025 № 1614, в якій виконавець вимагає повернути надлишково перераховані грошові кошти в розмірі 357 297,91 на депозитний рахунок Ірпінського ВДВС (а.с. 6).

У вказаному запиті адвокат просив надати інформацію: 1) на підставі якої правової норми виконавцем складена вимога про повернення грошових сум; 2) на підставі якої правової норми виконавець вимагає сплату грошових коштів (фактично - сплату податків) саме на депозитний рахунок Ірпінського ВДВС, тоді як виконавець не є податковим агентом у даних правовідносинах; 3) на підставі яких нормативно-правових актів виконавцем здійснювалось нарахування вказаних в вимозі податків та зборів (а.с. 6 зворот).

Тобто вже на момент звернення з адвокатським запитом, який датований 11.07.2025 року, стороні стягувача було відомо про вимогу виконавця від 02.07.2025 року № 1614 щодо повернення надлишково перерахованих грошових коштів.

Встановивши, що про порушення своїх прав з боку держаного виконавця скаржник був достовірно обізнаний не пізніше 11 липня 2025 року, а з даною скаргою звернувся 31 липня 2025 року, тобто, з пропуском встановленого законом процесуального строку, з огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення скарги без розгляду.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність поважних причин для поновлення строку.

Доводи апеляційної скарги про те, що без відповіді на адвокатський запит, яка датована 21 липня 2025 року, заявник об`єктивно не мав підстав для звернення зі скаргою, оскільки йому не було достеменно відомо як про підстави так і про справжність даної вимоги, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки процесуальний закон передбачає, що рішення чи дії виконавця можуть бути оскаржені скаржником протягом 10 робочих днів саме з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, а не як посилається представник апелянта, з моменту отримання відповіді на адвокатський запит та дізнання підстав винесення оскаржуваної вимоги виконавця.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно дійшов висновку про повернення скарги без розгляду, оскільки в скарзі зазначено, що про порушення свого права стягувач дізнався 21.07.2025 року, коли отримав лист - відповідь на адвокатський запит від державного виконавця, суд апеляційної інстанції не може прийняти до уваги, оскільки зі скарги не вбачається, що саме з цієї дати скаржнику стало відомо, про порушення його прав.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення скарги ОСОБА_1 - адвоката Іванчика П.В. без розгляду та вірно застосував положення ст. 449 ЦПК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Іванчика Павла Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «09» жовтня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко