ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2025 року в цивільній справі номер 204/12727/24 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 09 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір №9518693, відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі 20000,00 грн безготівково з використанням карти, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 7500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, протягом поточного періоду проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.

Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти у порядку, передбаченому умовами договору. На теперішній час строк повернення грошових коштів за договором настав, однак відповідач свої зобов`язання не виконує, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.

Загальний розмір заборгованості відповідача за договором №9518693 від 09 лютого 2022 року становить 26700,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 20000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 4700,00 грн; заборгованість за комісіями - 2000,00 грн.

25 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу №25-07/24, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитним договором №9518693. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділений правом вимоги до відповідача за договором №9518693.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором №9518693 від 09 лютого 2022 року у розмірі 26700,00 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором про споживчий кредит №9518693 від 09 лютого 2022 року у загальному розмірі 26700,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 20000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 4700,00 грн; заборгованість за комісіями - 2000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сікорська І.С., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2025 року по справі №204/12727/24 та прийняти постанову якою відмовити у задоволенні позову повністю.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є неправомірним та таким, що ґрунтується на порушенні норм процесуального права, незастосуванні норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

У матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку, тощо, на підтвердження перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів за договором №9518693 від 09.02.2022 року

При цьому, суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що договори про надання фінансового кредиту, у тому числі інформація щодо умов кредитування, паспорти споживчих кредитів, не містять реквізитів платіжної банківської картки відповідача, на яку, у відповідності до умов кредитних договорів мали бути перераховані кредитні кошти.

З наданих позивачем ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» додатків до позовної заяви. неможливо встановити отримання відповідачем від кредитодавця кредитних коштів, дійсний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, періоди, за які така заборгованість була нарахована, суми та часу внесення відповідачем платежів тощо.

Зазначені суми заборгованості за кредитом, які встановлені позивачем ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», є відображенням виключно односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, внаслідок чого не можуть слугувати доказами безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача з огляду на їх неналежність та не допустимість.

В матеріалах справи відсутній договір підписаний цифровим підписом або одноразовим ідентифікатором, наявна лише роздруківка договору не підписана ні власноруч ні за допомогою цифрового підпису.

Підстави для стягнення комісії відсутні, судом першої інстанції не застосовано норми матеріального права, що підлягали застосуванню.

Від ТОВ «Факторинг Партнерс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2025 року по справі №204/12727/24 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Факт ідентифікація відповідача підтверджується довідкою про ідентифікацію. Згідно з даною довідкою на номер телефону відповідача було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Укладений між сторонами договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін; сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, в т.ч. щодо порядку нарахування та оплати процентів за договором, можливості продовження строку користування кредитними коштами, в порядку та на умовах визначених договором; позичальник був ознайомлений з умовами договору, висловив своє волевиявлення шляхом підписання договору, що свідчить про прийняття нею таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків.

Даний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у SMS-повідомленні, тому без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства договір між відповідачем та Товариством не був би укладений.

Небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Отже, твердження відповідача не заслуговують на увагу.

Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому позивач зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили. Зокрема, вона мав можливість здійснити запит до банку про наявність у нього карткового рахунку, вказаного в заяві на отримання кредиту, та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування. Таким чином, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень.

Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку.

Спеціальним законодавством України прямо визначені можливості позивача (як небанківської фінансової установи) як включати до тексту кредитних договорів із споживачами (яким є і відповідач) умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 09 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір про споживчий кредит №9518693, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надає відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 20000,00 грн, загальним строком на 90 днів, який складається з пільгового періоду 30 днів та поточного періоду 60 днів, остаточною датою повернення кредиту є 10 травня 2022 року, зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 2000,00 грн, яка нараховуються за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту, зі сплатою процентів за користування кредитом протягом пільгового періоду 7500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду становлять 60000,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредитні кошти та сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. ОСОБА_1 був ідентифікований за допомогою одноразового ідентифікатора W30672, надісланого на номер телефону НОМЕР_1 (а.с. 17-22, 30).

З довідки ТОВ «ФК «Еласіс» вбачається, що на підставі договору №40484607_26/10/18-1 про надання послуг з переказу грошових коштів 09.02.2022 року будо здійснено операцію з переведення коштів на картку НОМЕР_2 за договором 9518693 (а.с. 30зв).

З розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит №9518693 від 09 лютого 2022 року вбачається, що відповідач станом на 10.05.2022 року має заборгованість у розмірі 26700,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 20000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами - 4700,00 грн; заборгованість за комісіями - 2000,00 грн (а.с. 31).

25 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» як фактором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» як клієнтом було укладено договір факторингу №25-07/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату своє право грошової вимоги до боржників, строк виконання зобов`язань за якою настав, або яке виникне в майбутньому, а ТОВ «Факторинг Партнерс», здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, приймає право грошової вимоги до боржників, що належить ТОВ «Мілоан», і стає новим кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між клієнтом та боржниками (а.с. 33-35).

26 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» було підписано Акт приймання-передачі реєстру боржників для друку до договору факторингу №25-07/2024 від 25 липня 2024 року (а.с. 38зв).

До матеріалів справи долучено платіжну інструкцію №44809004 від 28.07.2024 року про перерахування позивачем на користь первісного кредитора 2574925,00 грн за договором факторингу №25-07/2024 (а.с. 39).

Згідно з Реєстром боржників від 26 липня 2024 року до Договору факторингу №25-07/2024 від 25 липня 2024 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит №9518693 від 09 лютого 2022 року, укладеним з ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 26700,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 20000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 4700,00 грн; заборгованість за комісіями - 2000,00 грн (а.с. 39зв - 41).

На підтвердження понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції надано: договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02 липня 2024 року (а.с. 12-13), заявку на надання юридичної допомоги №31 від 01 листопада 2024 року (а.с. 15), акт №1 про надання юридичної допомоги від 29 листопада 2024 року, в якому погоджено надання наступних правових послуг: надання усної консультації з вивченням документів (час на надання послуги 2 години) - 3000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу (час на надання послуги 2 години) - 6000,00 грн (а.с. 16).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Стягуючи з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості саме в такому обсязі.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону №675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 214 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 09 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір про споживчий кредит №9518693, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надає відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 20000,00 грн, загальним строком на 90 днів, який складається з пільгового періоду 30 днів та поточного періоду 60 днів, остаточною датою повернення кредиту є 10 травня 2022 року, зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 2000,00 грн, яка нараховуються за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту, зі сплатою процентів за користування кредитом протягом пільгового періоду 7500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду становлять 60000,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредитні кошти та сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. ОСОБА_1 був ідентифікований за допомогою одноразового ідентифікатора W30672, надісланого на номер телефону НОМЕР_1 .

Кредитний договір №9518693 від 09.02.2022 року укладено з відповідачем в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

З довідки ТОВ «ФК «Еласіс» вбачається, що на підставі договору №40484607_26/10/18-1 про

надання послуг з переказу грошових коштів 09.02.2022 року будо здійснено операцію з переведення коштів на картку НОМЕР_2 за договором 9518693.

З розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит №9518693 від 09 лютого 2022 року вбачається, що відповідач станом на 10.05.2022 року має заборгованість у розмірі 26700,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 20000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами - 4700,00 грн; заборгованість за комісіями - 2000,00 грн.

25 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» як фактором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» як клієнтом укладено договір факторингу №25-07/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату своє право грошової вимоги до боржників, строк виконання зобов`язань за якою настав, або яке виникне в майбутньому, а ТОВ «Факторинг Партнерс», здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, приймає право грошової вимоги до боржників, що належить ТОВ «Мілоан», і стає новим кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між клієнтом та боржниками.

До матеріалів справи долучено платіжну інструкцію №44809004 від 28.07.2024 року про перерахування позивачем на користь первісного кредитора 2574925,00 грн за договором факторингу №25-07/2024.

26 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» було підписано Акт приймання-передачі реєстру боржників для друку до договору факторингу №25-07/2024 від 25 липня 2024 року.

Згідно з Реєстром боржників від 26 липня 2024 року до договору факторингу №25-07/2024 від 25 липня 2024 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги за Договором про споживчий кредит №9518693 від 09 лютого 2022 року, укладеним з ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 26700,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 20000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 4700,00 грн; заборгованість за комісіями - 2000,00 грн.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №9518693 від 09.02.2022 року з ТОВ «Мілоан», яке в подальшому відступило своє право вимоги позивачу ТОВ «Факторинг Партнерс», а при укладенні зазначеного вище договору ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитних договорів, які оформлені сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед позивачем, не довів відсутність заборгованості, або не отримання грошових коштів.

За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №9518693 від 09.02.2022 року в розмірі 26700,00 грн, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту); заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги та заборгованості за комісіями.

Щодо доводу апеляційної скарги про відсутність належних доказів заборгованості та документів первинного бухгалтерського обліку, апеляційний суд зазначає, що позивач не є банківською установою, а отже не може надати жодної інформації, що є банківською таємницею: отримання відповідачем картки, інформації про банківські операції по карті тощо. Однак відповідач, як тримач карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти не позбавлений можливості самостійно отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування коштів за кредитним договором. Проте, відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на спростування факту перерахування/отримання коштів за кредитним договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 22 серпня 2023 року у справі №910/14570/21 факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами у їх сукупності, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини надання послуг.

Разом з тим, оскільки в апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування судового рішення в цілому, тому апеляційний суд вважає необхідним перевірити законність ухваленого рішення в частині стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за власною ініціативою ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що підтвердження понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції надано: договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02 липня 2024 року (а.с. 12-13), заявку на надання юридичної допомоги №31 від 01 листопада 2024 року (а.с. 15), акт №1 про надання юридичної допомоги від 29 листопада 2024 року, в якому погоджено надання наступних правових послуг: надання усної консультації з вивченням документів (час на надання послуги 2 години) - 3000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу (час на надання послуги 2 години) - 6000,00 грн.

З огляду на викладене, враховуючи складність справи, яка на думку апеляційного суду не є складною, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, обґрунтовано задовольнив у частковому обсязі заяву позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, а саме, у розмірі 3000,00 гривень, оскільки в цьому обсязі вони відповідатимуть критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру з урахуванням обставин справи.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком.

Інші, наведені в апеляційній скарзі, доводи є безпідставними, і не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів, що були предметом дослідження в суді першої інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, залишити без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: