П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року місто Київ

справа № 357/11960/24

провадження №22-ц/824/8585/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_3 , подані адвокатом Васильчук Іриною Миколаївною,

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2025 року, ухвалене у складі судді Ярмола О.Я.,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив зняти арешт, накладений ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 30.09.2022 по справі № 376/1886/22 на квартиру АДРЕСА_1 , належну на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Позов обґрунтовано тим, що позивач уклав з ОСОБА_2 договір позики від 05.10.2021, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шевченко І.Л. за реєстровим № 3854, згідно з умовами якого передав у позику грошові кошти в сумі 1245924,44 грн., що на день укладення цього договору за офіційним курсом НБУ становить еквівалент 47212 доларів США, які позичальник зобов`язувався повернути позикодавцю не пізніше п`ятого жовтня дві тисячі двадцять другого року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між сторонами також укладено іпотечний договір від 05.10.2021, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шевченко І.Л. за реєстровим № 3855, згідно з умовами якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

Одночасно з укладенням відповідних договорів, а саме 05.10.2021, приватним нотаріусом КМНО Шевченко І.Л. було проведено державну реєстрацію іпотеки та державну реєстрацію заборони.

У зв`язку з невиконанням свого обов`язку з повернення позичених коштів, позивач 18.05.2024 надіслав ОСОБА_2 вимогу про усунення порушення в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої вимагав погасити заборгованість в розмірі 3203802,42 грн. протягом 30 календарних днів з моменту отримання даної вимоги про усунення порушення. Крім того, попереджено ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.ст.37,38 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання вказаної вимоги.

Під час спроби звернути стягнення на предмет іпотеки, було встановлено наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження за № 48058870, зареєстрованого 05.10.2022, тобто рівно на рік пізніше реєстрації іпотеки, на підставі ухвал Сквирського районного суду Київської області від 30.09.2022 та 03.10.2022 у справі № 376/1886/22.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 30.09.2022 у справі № 376/1886/22 задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного суду від 22.01.2024 частково задоволено апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 , ухвалу суду першої інстанції скасовано в частині. Арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 , даною постановою Київського апеляційного суду, не було скасовано

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.07.2023 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 14.11.2018 в розмірі 731200 грн. та судові витрати в розмірі 7312 грн., загалом 738512 грн.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернуто до примусового стягнення не було.

Отже, вважає позивач, що арешт, накладений ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 30.09.2022 на квартиру, яка є предметом іпотеки, станом на дату звернення з цим позовом до суду повинен припинити свою дію відповідно до вимог ч.ч.7,8 ст.158 ЦПК України, проте на даний момент відсутня ухвала суду про його скасування, а відповідно і відсутня правова підстава для виключення відповідного запису про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Єдиним дієвим способом судового захисту прав іпотекодержателя ОСОБА_1 у даному випадку є звернення до суду з позовом про скасування арешту.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2025 року позов задоволено. Знято арешт, накладений ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 30.09.2024 по справі № 376/1886/22 на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_3 адвокат Васильчук І.М. подала апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити.

Зокрема, зазначає про те, що нерухоме майно, на яке накладено арешт, а саме квартира № 32 повинна слугувати для примусового виконання рішення суду по справі № 376/1886/22 під час виконавчого провадження, і виключно після цього, може бути стягнута в рамках іпотечного договору, що був укладеним після виникнення боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 .

Щодо пріоритетності іпотекодержателя перед іншими особами, що мають права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно, то в цій частині апелянт зазначає, що іпотечний договір між позивачем та ОСОБА_2 було зареєстровано 05.10.2021, тобто через два роки після укладення договору позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому вважає, що останній має перевагу у праві на задоволення вимог за договором позики.

Зважаючи, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосовування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Ліщишин І.В. просить апеляційні скарги адвоката Васильчук І.М. залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник ОСОБА_3 адвокат Васильчук І.М. та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про місце, день і час розгляду справи були повідомлені, представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Васильчук І.М. була повідомлена шляхом направлення судового повідомлення до електронного кабінету, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції (а.с.217). ОСОБА_2 повідомлений шляхом направлення судового повідомлення на поштову адресу, судове повідомлення повернуто з відміткою поштового відділення від 16.07.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України дає підстави вважати, що судове повідомлення вручено ОСОБА_2 .

Зважаючи на те, що явка в судове засідання апеляційного суду є необов`язковою, та відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Судом установлено, що 05.10.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., зареєстрований в реєстрі за № 3854.

Відповідно до п.1 договору позики позикодавець передав, а позичальник прийняв у позику грошові кошти в сумі 1245924,44 грн., що на день укладення договору за офіційним курсом Національного банку України становить еквівалент 47212 доларів США, які позичальник зобов'язувався повернути позикодавцю не пізніше 05.10.2022. Пунктом 3 вказаного договору визначено порядок та строк повернення коштів.

05.10.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язання, що випливає з укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем договору позики від 05.10.2021 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., зареєстрований за № 3855.

Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 (п.1.2 іпотечного договору).

05.10.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. до Державного реєстру речових прав внесено запис про іпотеку: 44327803 на підставі іпотечного договору та внесено інформацію про державну реєстрацію обтяжень, номер запису про обтяження 44327695.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт на підставі ухвал Сквирського районного суду Київської області від 30.09.2022, від 03.10.2022 по справі № 376/1886/22, обтяжувач: ОСОБА_3 , особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_2 .

Також встановлено, що Сквирський районний суд Київсбкої області від 30.09.2022 задовольнив заяву ОСОБА_3 , забезпечив позов у цивільній справі № 376/1886/22, провадження 2/376/1079/2022 за цивільним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості шляхом накладення арешту на наступні об`єкти нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 139,4 кв.м, яка належить ОСОБА_2 ; нежитлові будівлі літ.»А», площею 588,0 кв.м. та літ.»В», площею 259 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна: 2629239, які належать приватному підприємству «Бджілка».

Крім того, заборонив ОСОБА_2 в будь-який спосіб відчужувати, передавати в заставу, іпотеку, іншим чином обтяжувати зазначене нерухоме майно та ініціювати вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо зазначеного майна та юридичної особи - ПП «Бджілка», в тому числі, але не виключно, подавати будь-які заяви відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Заборонив суб'єктам державної реєстрації, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», вчиняти/здійснювати, проводити будь-які реєстраційні дії, передбачені Законом відносно/щодо Приватно підприємства «Бджілка» в тому числі, але не виключно, реєстрацію, внесення змін до установчих документів, перереєстрацію, реорганізацію будь-яким шляхом, реєстрацію припинення діяльності, реєстрацію будь-яким чином скасування існуючої редакції статуту, проводити передачу реєстраційної справи підприємства, а також вносити інші зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, зокрема, але не виключно про зміну засновників товариства та їх часток, розміру статутного капіталу, включення учасників товариства, зміну особи, що уповноважена вчиняти юридичні дії від імені підприємства, зміну органів управління товариства, зміну місцезнаходження товариства.

Заборонив будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з реєстрацію права власності на вказані об`єкти нерухомості.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 03.10.2022 по справі № 376/1886/22 внесено виправлення до ухвали суду від 30.09.2022.

Постановою Київського апеляційного суду від 22.01.2024 у справі № 376/1886/22 частково задоволено апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 , ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 30.09.2022 у справі № 376/1886/22 скасовано в частині арешту на нежитлові приміщення та заборони щодо реєстрації, але залишено без змін в частині накладеного арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 05.07.2023 у справі № 376/1886/22 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 14.11.2018 в розмірі 731200 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.07.2023 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 набрало законної сили, не оскаржувалось, згідно Єдиного державного реєстру судових рішень, набрало законної сили 07.08.2023. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасників справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Вказане рішення по справі № 376/1886/22 на даний час не пред'явлено до органів виконавчої служби для примусового виконання, та ОСОБА_3 не вчинив будь-яких активних дій з метою виконання цього рішення суду, також, суду не надано доказів про добровільне погашення боржником заборгованості перед ОСОБА_3 .

Наявність накладеного арешту на підставі ухвали Сквирського районного суду Київської області у справі № 376/1886/22, яка не скасована, створює позивачу перешкоди у реалізації його права на звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , належну на праві власності іпотекодавцю та боржнику ОСОБА_2 .. При цьому, судом першої інстанції встановлено, що запис про іпотеку внесено до реєстру на рік раніше, ніж до державного реєстру внесено відомості про забезпечення позову на підставі ухвали Сквирського районного суду Київської області від 30.09.2022. Крім того, суд у своєму рішенні зазначив, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 коштів на користь ОСОБА_3 ухвалено 05.07.2023, тоді як відомості про іпотеку зареєстровано 05.10.2021.

Врахувавши наведене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що єдиним дієвим способом судового захисту прав іпотекодержателя ОСОБА_1 у даному випадку є звернення до суду з позовом про скасування арешту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право, зміна правовідношення, припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, що містяться у постанові від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізовано.

Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 296/314/19 виснував, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений як власником, так і особою, яка має передбачене законом речове право на чуже майно.

Статтями 575, 577 ЦК України визначно, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.6 та ч.7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Верховний Суд у постанові від 30 червня 2021 року в справі № 337/800/19 , від 14 грудня 2022 року в справі № 362/2317/21 дійшов висновку, що у разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Встановивши, що запис про обтяження іпотекою квартири АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_2 , внесено до реєстру 05.10.2021 на рік раніше, ніж до державного реєстру внесено відомості про забезпечення позову на підставі ухвали Сквирського районного суду Київської області від 30.09.2022 у справі № 376/1886/22, а ухвалене 05.97.2023 у цій справі рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості до примусового виконання не зверталось, час, протягом якого продовжують діяти заходи забезпечення позову, сплив, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та зняття арешту з квартири, яка є предметом іпотеки. Наявність не скасованого арешту на квартиру яка є предметом іпотеки, створює іпотекодержателю перешкоди у реалізації його права на звернення стягнення на це майно.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що нерухоме майно, на яке накладено арешт, а саме квартиру № 32 , повинна слугувати для примусового виконання рішення суду по справі № 376/1882/22 під час виконавчого провадження, і виключно після цього, може бути стягнута в рамках іпотечного договору, щ обув укладений після виникнення боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 , не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 376/1886/22, яким частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу ухвалено 05.07.2023, тобто після виникнення іпотеки (05.10.2021), а отже на відповідний предмет іпотеки не може бути звернено стягнення у виконавчому провадженні, відкритому на виконання зазначеного рішення суду.

Верховний Суд зазначає в усталеній судовій практиці, що аналіз ч.1 ст.51 Закону Укораїни «Про виконавче провадження» дає підставидля висновку, що виконавець може звернути стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не заставодержателями за сукупності умов, визначених у частині першій статті 51 цього Закону. Відсутність хлча б однієї з цих умов унеможливлює звернення стягнення на заставлене майно боржника. Виконавець не може діяти на власний розсуд у такому випадку (постанови Верховн6ого Суду від 15.01.2020 у справі № 910/7221/17, від 06.02.2020 у справі № 640/7964/19, від 31.05.2023 у справі № 296/314/19, від 07.02.2024 у справі № 916/1379/23).

Посилання апелянта на дату укладення договору позики, що дає перевагу ОСОБА_3 на задоволення вимог в порівнянні з ОСОБА_1 , з яким іпотечний договір був укладений пізніше, є безпідставними, оскільки дата укладення договору позики, на яку посилається апелянт, немає жодного юридичного значення як для визначення пріоритету обтяжень майна, так і для права на звернення стягнення на заставлене майно стягувачем, який не є іпотекодержателем.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, а тому суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосовування, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.7, 8 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Установлено, що ні протягом 90 днів з дня набрання рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.07.2023 у справі № 376/1886/22, законної сили, ні на моменту звернення позивача з даним позовом до суду будь-яких відкритих виконавчих проваджень про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 не було, що підтверджується з Автоматизованої системи виконавчого провадження (а.с.62-65).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не був учасником справи № 376/1886/22, відповідно у нього відсутнє право на звернення до суду з відповідним клопотанням про скасування заходів забезпечення позову. Наявність же не скасованого арешту перешкоджає ОСОБА_1 реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить боржнику ОСОБА_2 .

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про ефективність обраного позивачем способу захисту прав іпотекодержателя шляхом зняття арешту з майна, яке є предметом іпотеки.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки рішення суду не підлягає скасуванню, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 , подані адвокатом Васильчук Іриною Миколаївною, залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус