Справа № 184/1079/25
Номер провадження 2-о/184/100/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 рокум. Покров

Покровський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання Михайлової Т.В.,

розглянувши в м. Покров цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «про встановлення факту, що має юридичне значення», -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту приналежності документу, посилаючись на наступні обставини. З 23.11.1985 року по 31.10.1988 року вона займала посаду відповідального секретаря Орджонікідзевської міської ради Українського добровільного товариства боротьби за тверезість (на рос. мові «ответственого секретаря Орджоникидзевского городского совета Украинского добровольного общества борьбы за трезвость), проте у трудовій книжці було допущено помилку, а саме невірно здійснений запис про прийняття на роботу, адже не зазначений номер наказу про прийняття (про вказану помилку заявника в усній формі повідомив співробітник пенсійного фонду), відповідно до якого вона була прийнята на займану посаду відповідального секретаря. 08.04.2025 року їй було відмовлено у перерахуванні пенсійних виплат у зв`язку з вищевказаною невідповідністю запису про прийняття на роботу, а саме через те, що період роботи з 23.11.1985 року по 31.10.1988 року неможливо зарахувати, так як відсутній номер наказу про прийняття, для зарахування періоду необхідно надати уточнюючу довідку. З метою встановлення номеру наказу про прийняття на роботу, було сформовано адвокатські запити до Архівного відділу виконкому Покровської міської ради та до Державного архіву Дніпропетровської області, в яких представник заявниці просив надати відповідь чи є будь-які відомості про займану заявником посаду та відповідні документи. Проте, отримані заявником відповіді на адвокатські запити свідчать про відсутність будь-яких відомостей в державних архівах про працевлаштування ОСОБА_1 на посаду відповідального секретаря Орджонікідзевської міської ради Українського добровільного товариства боротьби за тверезість та про саму установу як таку. У зв`язку з ліквідацією Українського добровільного товариства боротьби за тверезість та спливом більше ніж 40 років, вона позбавлена можливості отримати відповідну довідку для підтвердження трудового стажу у період з 23 листопада 1985 року по 31 жовтня 1988 рік, у неї відсутні інші можливості встановити факт належності запису про прийняття на роботу у трудовій книжці безпосередньо ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з даною заявою.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, надав письмове пояснення, в якому просить заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду, а також просить розглянути справу за відсутності їх представника.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом, згідно копії паспорта Серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області (а.с.10).

Згідно копії трудової книжки, виданої 18.08.1972 року на ОСОБА_1 , в період з 23.11.1985 року по 31.10.1088 року займала посаду відповідального секретаря Орджонікідзевської міської ради Українського добровільного товариства боротьби за тверезість (на рос. мові «ответственого секретаря Орджоникидзевского городского совета Украинского добровольного общества борьбы за трезвость») (а.с.13-17).

Згідно інформаційної довідки Державного архіву Дніпропетровської області №Ч-438/0/217-25 від 20.02.2025 року, документи Дніпропетровської обласної ради Українського добровільного товариства боротьби за тверезість на зберігання до держархіву області на надходили. Виходячи з викладеного надати відомості про прийняття на роботу ОСОБА_1 на посаду відповідального секретаря Орджонікідзевської міської ради Українського добровільного товариства боротьби на тверезість неможливо (а.с.20).

Згідно Рішення відділу перерахунків пенсій №2 (смт. Нові Санжари) управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ України в Полтавській області №118 від 08.04.2025 року, 01.04.2025р. до управління звернулася ОСОБА_1 про здійснення їй перерахунку пенсії у зв`язку із зміною страхового стажу, набутого до 01.01.2004р. До заяви про перерахунок пенсії ОСОБА_1 додала трудову книжку від 18.08.1972р. в ході розгляду звернення з`ясовано, що період роботи з 23.11.1985р. по 31.10.1988р. неможливо зарахувати, так як відсутній номер наказу на прийняття. Виходячи з цього, ОСОБА_1 відмовлено (а.с.22-23).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45,46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі Постанова Пленуму) певні юридичні факти можуть підтверджуватися рішенням суду.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995р. (із змінами) суд може встановлювати факти належності особі документів, які не належать до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування в госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів та інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісти у зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України №637 від 12.08.1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші форми соціального захисту зумовлені певними особливостями, а саме, призначаються у зв`язку з попередньою трудовою діяльністю (працею) особи, ґрунтуються на примусовому вилучені (крім податків із заробітної плати) з боку держави частини коштів для гарантування функціонування системи пенсійного забезпечення, передбачають безумовний та безстроковий обов`язок держави забезпечувати утримання особи у старості, враховуючи, в тому числі, фінансові можливості такої держави, а також право встановлювати особливі умови для отримання таких форм соціального захисту, які, за будь-яких умов не повинні суперечити самій суті відповідного права, бути справедливими та недискримінаційними.

Відповідно до статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058-ІV набрав чинності 01 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Згідно зі статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а, відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ - основним документом, що підтверджує стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Позиція Верховного Суду щодо застосування цієї статті Кодексу сформована, зокрема у постановах від 03 квітня 2018 року у справі №677/535/16-а, від 26 червня 2019 року у справі №316/104/16-а (2-а/316/22/16), від 30 вересня 2019 року у справі №442/168/17, від 20 лютого 2020 року у справі №376/1419/16-а, від 04 березня 2020 року у справі №212/510/17-а (2-а/212/77/17), від 31 березня 2020 року у справі №199/2552/17(2-а/199/115/17), від 23 червня 2020 року у справі №761/23187/16-а та від 10 січня 2024 року у справі №280/4284/22.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637), передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Виходячи з аналізу зазначених норм вбачається, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж. Разом з тим, у разі якщо остання містить неправильні чи неточні записи про періоди роботи (тобто такі, з приводу яких виникають сумніви у їх достовірності) то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, визначені пунктом 3 Порядку №637. Також у разі неможливості одержання необхідних документів внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку (у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями) трудовий стаж може бути установлений на підставі показань не менше двох свідків , які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Подібний підхід викладений Верховним Судом, зокрема у постанові від 29.11.2019 року у справі № 676/1433/17, від 04.03.2020 року у справі №155/1180/17 та від 27.07.2022 року у справі № 620/3754/18.

Таким чином, встановлення факту перебування ОСОБА_2 на посаді відповідального секретаря Орджонікідзевської міської ради Українського добровільного товариства боротьби за тверезість в період з 23 листопада 1985 року по 31 жовтня 1988 року заявниці необхідно для отримання відповідної довідки для підтвердження трудового стажу в даний період, тому заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.7 ст.295 ЦПК України, при ухваленні судом рішення понесені судові витрати не відшкодовуються, тому судові витрати слід віднести на рахунок заявника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 12, 76, 77, 81, 189-200, 263-265, 268, 293-294, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «про встановлення факту, що має юридичне значення» - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , працювала на посаді відповідального секретаря Орджонікідзевської міської ради Українського добровільного товариства боротьби за тверезість в період з 23 листопада 1985 року по 31 жовтня 1988 року, про що свідчить запис під №10 від 23 листопада 1985 року, в трудовій книжці від 18 серпня 1972 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.10.2025 року.

Суддя Покровського міського суду В. І. Томаш