ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/940/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу №607/26187/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Віданова Олена Василівна, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року (ухвалене суддею Черніцькою І.М., повний текст якого складено 27 червня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_3 (далі позивачка, апелянтка) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що сторони є батьками дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діти проживають разом з позивачкою. Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 24 грудня 2010 року стягнуто з відповідача аліменти на дітей у розмірі 1/3 частини його доходів, починаючи з 01 грудня 2010 року і до досягнення дітьми повноліття. ОСОБА_3 не звертала виконавчий лист до примусового виконання, оскільки роботодавець відповідача добровільно щомісяця перераховував аліменти на підставі виконавчого листа. Однак, з грудня 2022 року вона аліментів не отримує, а тому пред`явила виконавчий лист до ДВС для примусового виконання.

У зв`язку з наведеним, позивачка, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила стягнути пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 79983.05грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 в інтересах якої діє адвокат Віданова О.В., подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, незважаючи на доведений факт прострочення сплати аліментів, відмовив у задоволенні позову, посилаючись на погашення заборгованості під час розгляду справи та відсутність вини відповідача.

Звертає увагу, що пеня виникає з моменту прострочки і не залежить від того, що борг з майбутньому було погашено, а часткові та нерегулярні платежі не звільняють від відповідальності за несвоєчасне виконання аліментного обов`язку.

Позивачка вважає, що подала обґрунтований розрахунок пені, натомість суд першої інстанції не навів достатніх та переконливих мотивів, з покликанням на наявні в матеріалах справи та безпосередньо досліджені судом докази, які б вказували на те, що відповідач своєчасно сплачував аліменти.

Водночас, відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про погіршення матеріального стану, зміну сімейного стану, затримку чи неправильне перерахування коштів банками, несвоєчасну виплату заробітної плати тощо, з чого можна було б встановити відсутність вини відповідача.

Суд безпідставно не надав правової оцінки тому, що подані відповідачем квитанції переважно стосуються періоду, який не охоплюється розрахунком пені, а витрати на оплату курсів, на які посилається відповідач як на сплату аліментів, не є аліментами в розумінні Сімейного кодексу України, а є додатковими витратами та стосуються лише навчання сина, в той час як аліменти присуджені відповідачу стосовно двох дітей.

Зазначає, що під час розгляду справи позивачка визнала отримання платежів на суму 21000 грн.

Так як станом на 01 листопада 2024 року згідно з розрахунком державного виконавця сума заборгованості становила 84150.10 грн, то з урахуванням 21000 грн, залишок становить 63150.10 грн. Оскільки, 03 квітня 2025 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 19002.62 грн (20% від заборгованості у 95013.10 грн на квітень 2025 року), то відповідно до ч.1 ст.196 СК України максимальний розмір пені в цій справі становить різницю між сумою заборгованості та сумою штрафу, а саме 44147.48 грн.

У зв`язку з наведеним апелянтка просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 44147.48 грн та витрати на професійну правову допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 4400.00 грн.

Від відповідача ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Покотило Ю.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, мотиви якого аналогічні викладеним у рішенні суду першої інстанції.

Вважає, що встановлені судом обставини дали підстави дійти до висновку про відсутність вини боржника у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, а також враховуючи повну сплату заборгованості по аліментах та штраф, накладений державним виконавцем, з огляду на відсутність заборгованості на даний час, суд прийшов до вірного переконання, що позов не підлягає задоволенню.

За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п.1, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; cправи про стягнення аліментів.

Предметом позову у даній справі є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. При цьому ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Сторони є батьками двох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 21 квітня 2006 року та серії НОМЕР_2 від 14 серпня 2009 року відповідно.

Позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », що стверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_3 від 06 січня 2011 року.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 24 грудня 2010 року у справі №2-743/2010 стягнуто з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 02 грудня 2010 року до досягнення дітьми повноліття.

16 квітня 2021 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Айті степ Тернопіль» укладено договір № 61101979, згідно умов якого товариство проводить навчання слухача ОСОБА_5 , а замовник ОСОБА_4 оплачує послуги в порядку та на умовах, визначених договором. Термін навчання 5 навчальних семестрів і 3 місяці. Вартість визначається у Додатку №1 до договору. Відповідно до Додатку №1 до договору, сторони погодили, що в день підписання Договору, Замовник оплачує 5082 грн; до дати початку навчання оплачує 10164 грн, вартість послуг кожний наступний семестр замовник оплачує за один календарний місяць до дати початку нового семестру у розмірі 15246 грн, згідно графіку. Вартість дипломного проектування 3200 грн.

Згідно платіжного доручення від 11 травня 2021 року (а.с.76), ОСОБА_4 оплатив 15246 грн на рахунок ТОВ «Айті Степ Тернопіль», оплата за навчання згідно договору №611011979.

Також відповідачем здійснено оплату згідно договору №611011979 за навчання по 5590 грн у листопаді 2021 року, січні 2022, квітні 2022, що підтверджується платіжними інструкціями за №0.0..1 від 25 листопада 2021 року, за № 0.0..1 від 22 січня 2022 року, за № 0.0.1 від 30 квітня 2022 року; по 2795 грн 05 червня 2022 року, 13 липня 2022 року, 10 січня 2023 року, що підтверджується квитанціями за №0.0..1 від 05 червня 2022 року, № 0.0..1 від 13 липня 2022 року, за №0.0..1 від 10 січня 2023 року; 11180 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 16 лютого 2023 року та 8385 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 22 січня 2024 року (а.с.76-84).

У березні, травні, липні та грудні 2023 року, березні 2024 року відповідач на рахунок позивачки здійснив перекази коштів на загальну суму 21000 грн, що підтверджується платіжними інструкція Приватбанку від 14 березня 2023 року, 12 травня 2023 року, 29 липня 2023 року, 11 грудня 2023 року та 24 березня 2024 року (а.с.85-89), що визнається позивачкою, про що остання зазначила у відповіді на відзив від 21 лютого 2025 року (а.с.120).

Встановлено, що виконавчий лист № 2-743/2010 на виконання рішення суду виданий судом 29 лютого 2024 року.

25 березня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 74537980 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/3 частини його доходів.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем станом на 01 листопада 2024 року, заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з грудня 2022 року по жовтень 2024 року становила 84150.10 грн.

З постанови державного виконавця про накладення штрафу від 03 квітня 2025 року слідує, що у ОСОБА_4 є заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01 квітня 2025 року становить 95013.10 грн, у зв`язку з чим на останнього накладено штраф у розмірі 19002.62 грн.

Як слідує з квитанцій Приватбанку від 03 квітня 2025 року, відповідачем сплачено заборгованість по аліментах у розмірі 95013.10 грн та штраф у розмірі 19002.62 грн (а.с.141).

Постановою державного виконавця від 04 квітня 2025 року скасовано заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-743/2010 року щодо стягнення аліментів з ОСОБА_4 , у зв`язку із сплатою 04 квітня 2025 року заборгованості по аліментах та виключено відомості про нього як боржника з Єдиного реєстру боржників.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини 2 статті 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Правовий аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що зменшення розміру неустойки є правом суду, яке він може реалізувати за результатами дослідження обставин матеріального та сімейного стану платника аліментів, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, і які підтверджено відповідними доказами, та за умови дотримання, у разі зменшення неустойки, інтересів дитини, яка і є власником несплачених аліментів, враховуючи при цьому завдання СК України та ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відмовляючи в задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що вина відповідача у виникненні заборгованості відсутня, врахував, що відповідач повністю сплатив заборгованість, штраф, накладений виконавцем, та на час розгляду справи у суді першої інстанції заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_4 на підставі рішення Збаразького районного суду Тернопільської області № 2-743/2010 від 24 грудня 2010 року має сплачувати на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини від всіх видій його заробітку(доходу), однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 02 грудня 2010 року до досягнення дітьми повноліття.

Однак, суд першої інстанції, у порушення вищевказаних вимог закону, не зазначив, якими саме доказами підтверджується факт того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з вини відповідача, на підставі чого дійшов вказаного висновку, також не зазначено, чим доведено відповідачем вжиття усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів.

Не регулярні платежі відповідача не можуть свідчити про виконання зобов`язання, а саме сплату аліментів у визначеному судом розмірі.

При цьому, відповідач не заперечував існування у нього заборгованості зі сплати аліментів. Крім того, як у відзиві на позовну заяву, так і у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 визнав, що сплачував аліменти на утримання дітей виходячи із власних можливостей.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що матеріальний або сімейний стан відповідача не дозволяв йому сплачувати своєчасно та в повному обсязі щомісячні платежі по аліментах на підставі вищевказаного судового рішення.

Крім того, розмір заборгованості зі сплати аліментів відповідач не оспорював та доказів того, що він звертався до державного виконавця з метою з`ясування розміру заборгованості не надав. Напроти, ОСОБА_4 у квітні 2025 року повністю сплатив заборгованість у розмірі 95013.10 грн та штраф у розмірі 19002.62 грн, тим самим визнав існування у нього вказаного боргу.

Твердження відповідача про те, що борг ним повністю сплачено та заборгованість зі сплати аліментів відсутня апеляційний суд відхиляє, оскільки пеня нараховується з моменту прострочення зобов`язання і її нарахування не залежить від того, що борг було сплачено в майбутньому.

Враховуючи встановлені фактичні обставини у справі, колегія суддів дійшла висновку, що вина ОСОБА_4 у простроченні сплати аліментів об`єктивно наявна та вбачається з матеріалів справи, оскільки останній знав про існування судового рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів, натомість нерегулярно здійснював платежі в рахунок погашення боргу по аліментам.

Відповідач у добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів.

Отже, суд першої інстанції помилково зазначив про відсутність вини відповідача у наявності заборгованості зі сплати аліментів.

Щодо сплати відповідача за навчання сина на курсах ТОВ «Айті степ Тернопіль» колегія суддів зазначає, що ці платежі здійснювались відповідачем безпосередньо на рахунок цієї школи та у матеріалах справи відсутні докази, що ці платежі були погоджені зі позивачкою як платежі в рахунок сплати аліментів, ОСОБА_3 сплату цих коштів в рахунок аліментів не визнає, а тому їх не можна вважати належним виконанням аліментних зобов`язань.

Більше того, частина квитанцій на оплату курсів долучених ОСОБА_4 не охоплюють період на який нараховується пеня і сплата згідно цих квитанцій здійснювалась у 2021 році, у той час, коли за твердженнями відповідача його роботодавець перераховував аліменти добровільно за рішенням суду.

Посилання відповідача на те, що позивачка не висловлювала будь-яких претензій відповідачу щодо несплати аліментів є необґрунтованими, оскільки в даній категорії справ досудовий порядок вирішення спору є необов`язковим. Позивачка скористалась своїм правом на примусове виконання судового рішення, яке набрало законної сили і не виконувалося добровільно відповідачем належним чином.

Таким чином, використовуючи вищенаведені правила для обрахунку пені зі сплати аліментів, апеляційний суд бере за основу наданий розрахунок державного виконавця заборгованості за аліментами, а також наданий позивачкою розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, складений у відповідності до постанови ВП ВС від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

У вказаному розрахунку державного виконавця чітко відображений хід нарахування аліментів за період з грудня 2022 по жовтень 2024 року, але не відображені встановлені судом та визнані позивачкою платежі відповідача у березні, травні, липні, грудні 2023 року та березні 2024 року.

При цьому вищевказане дозволяє суду здійснити обрахунок за правилами, як це передбачено у вищенаведеній позиції ВП ВС, тобто за кожен місяць сплати аліментів окремо, з визначенням остаточної суми шляхом додавання визначених сум.

Так, згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ВП №74537980 станом на 01 листопада 2024 року в період з грудня 2022 по жовтень 2024 року заборгованість зі сплати аліментів склала 84150.10 грн., з них:

за грудень 2022 року:

Нараховані аліменти: 4343.90 грн.

Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів:

Платіж: зараховано 4343.90 грн з платежу 5000.00 грн від 14 березня 2023 року

Кількість днів прострочення: 72 дні (01 січня 2023 року13 березня 2023 року)

Пеня: 4343.90 грн х 1% х 72 дні = 3127.61 грн;

за січень 2023 року:

Нараховані аліменти: 4343.90 грн.

Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів:

Платіж: зараховано 656.10 грн з платежу 5000.00 грн від 14 березня 2023 року

Кількість днів прострочення: 41 день (01 лютого 2023 року13 березня 2023 року)

Пеня: 4343.90 грн х 1% х 41 дні = 1781 грн;

Платіж: зараховано 3687.80 грн з платежу 5000.00 грн від 12 травня 2023 року

Кількість днів прострочення: 59 днів (14 березня 2023 року11 травня 2023 року)

Пеня: 3687.80 грн х 1% х 59 дні = 2175.80 грн;

за лютий 2023 року:

Нараховані аліменти: 4343.90 грн.

Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів:

Платіж: зараховано 1312.20 грн з платежу 5000.00 грн від 12 травня 2023 року

Кількість днів прострочення: 72 дні (01 березня 2023 року11 травня 2023 року)

Пеня: 4343.90 грн х 1% х 72 дні = 3127.61 грн;

Платіж: зараховано 2000.00 грн з платежу 2000.00 грн від 29 липня 2023 року

Кількість днів прострочення: 41 день (12 травня 2023 року28 липня 2023 року)

Пеня: 3031.70 грн. х 1% х 41 дні = 1812.30 грн;

Платіж: зараховано 1031.70 грн з платежу 5000.00 грн від 11 грудня 2023 року

Кількість днів прострочення: 135 дні (29 липня 2023 року10 грудня 2023 року)

Пеня: 1031.70 грн х 1% х 135 дні = 1392.80 грн;

за березень 2023 року:

Нараховані аліменти: 4343.90 грн.

Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів:

Платіж: зараховано 3968.30 грн з платежу 5000.00 грн від 11 грудня 2023 року

Кількість днів прострочення: 254 дні (01 квітня 2023 року10 грудня 2023 року)

Пеня: 4343.90 грн х 1% х 254 дні = 11033.50 грн;

Платіж: зараховано 375.60 грн з платежу 4000.00 грн від 24 березня 2023 року

Кількість днів прострочення: 104 дні (11 грудня 2023 року23 березня 2024 року)

Пеня: 375.60 грн х 1% х 104 дні = 390.64 грн;

за квітень 2023 року:

Нараховані аліменти: 4343.90 грн.

Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів:

Платіж: зараховано 3624.40 грн з платежу 4000.00 грн від 24 березня 2023 року

Кількість днів прострочення: 328 дні (01 травня 2023 року23 березня 2024 року)

Пеня: 4343.90 грн. х 1% х 328 дні = 142247.90 грн;

Платіж: відсутні

Кількість днів прострочення: 252 дні (24 березня 2024 року30 листопада 2024 року)

Пеня: 719.50 грн х 1% х 252 дні = 1813.14 грн;

Подальші платежі відповідача відсутні.

- за травень 2023 року 4343.90 грн (нараховані аліменти) х 1% х 549 дні (кількість днів прострочення (01 червня 2023 року 30 листопада 2024 року)) = 23848 грн;

- за червень 2023 року 4343.90 грн х 1% х 519 днів = 22544.84 грн;

- за липень 2023 року 4343.90 грн х 1% х 488 днів = 21198.23 грн.;

- за серпень 2023 року 4343.90 грн х 1% х 457 днів = 19851.62 грн.;

- за вересень 2023 року - 4343.90 грн х 1% х 427 днів = 18548.45 грн.;

- за жовтень 2023 року 4343.90 грн х 1% х 396 днів = 17201.84 грн;

- за листопад 2023 року 4343.90 грн х 1% х 366 днів = 15898.67 грн.;

- за грудень 2023 року 4343.90 грн х 1% х 335 днів = 14552.06 грн.;

- за січень 2024 року - 4343.90 грн х 1% х 304 дні = 13205.45 грн.;

- за лютий 2024 року 4343.90 грн х 1% х 275 днів = 11945.72 грн;

- за березень 2024 року 3783,40 грн х 1% х 244 днів = 9231.46 грн.;

- за квітень 2024 року 2172.60 грн. х 1% х 214 днів = 4649.36грн.;

- за травень 2024 року - 2172.60 гр. х 1% х 183 днів = 3975.85 грн.;

- за червень 2024 року 2172.60 грн х 1% х 153 днів = 3324.07 грн;

- за липень 2024 року 2172.60 грн х 1% х 122 днів = 2650.57 грн.;

- за серпень 2024 року 2172.60 грн х 1% х 91 днів = 1977.07 грн.;

- за вересень 2024 року - 2172.60 грн х 1% х 61 днів = 1325.28 грн.;

- за жовтень 2024 року 2172.60 грн х 1% х 30 днів = 651.78 грн;

Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів становить 247482.62 грн.

Разом з тим, частиною 1 ст.196 СК України передбачено, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Загальна сума заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням часткових платежів становить 63150.10 грн.

Крім того, відповідач сплатив штраф накладений державним виконавцем, розмір якого становив 19002.62 грн, тому, розмір пені за прострочення сплати аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, підлягає зменшенню на суму сплаченого відповідачем штрафу, що відповідає положенням ч.1 ст.196 СК України.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) за заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 44147.48 грн (63150.10-19002.62).

Щодо вирішення питання судових витрат.

Позивачка ОСОБА_3 у позовній заяві та апеляційній скарзі просила суд стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати, в тому числі на правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правничої допомоги апелянтом надано копію договору про надання правничої допомоги від 02 грудня 2024 року №0212/24, копію договору про надання правничої допомоги (залучення адвоката у ведення цивільної справи) від 02 грудня 2024 року №0212/24, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 04 грудня 2024 року за комплексне ведення справи на суму 4400 грн.

Таким чином, витрати позивачки на професійну правничу (правову) допомоги в розмірі 4400 грн підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_4 не подано клопотання про зменшення таких судових витрат.

З огляду на викладене, існують правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу за розгляд даної справи у розмірі 4400 грн, оскільки такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Однак, зважаючи на те, що позов задоволено частково, а саме на 52.20%, то витрати також відшкодовуються пропорційно задоволеним позовним вимогам, тому сума яка підлягає стягненню з відповідача становить 2428,80 (52.20% від 4400 грн).

Крім цього, у зв`язку із скасуванням судового рішення і частковим задоволенням позову відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, апеляційний суд покладає на відповідача витрати позивача по оплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

Оскільки ОСОБА_3 , на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з ОСОБА_4 стягуються судові витрати на користь держави.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що слід стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2449.04 грн (632.24 судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції (52.20% від 1211.20) + 1816.80 судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції) судового збору за розгляд даної справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року скасувати.

Ухвалити у справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 44147.48 та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2428.80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 2449.04 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Головуючий О.З. Костів

Судді: М.В. Хома

Б.О. Гірський