УХВАЛА

03 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 464/1454/23

провадження № 61-12287ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 06 лютого 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловою квартирою, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення порядку користування квартирою, та позовом третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , в якому просила встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме виділити ОСОБА_4 в користування житлову кімнату під позначкою 9, площею 20,8 кв. м, ОСОБА_5 в користування житлову кімнату під позначкою 5, площею 10,9 кв. м, ОСОБА_6 в користування житлову кімнату під позначкою 7, площею 8,5 кв. м, ОСОБА_1 в користування житлову кімнату під позначкою 6, площею 11,4 кв. м, залишити у спільному користування сторін: кухню, коридор, вбиральню, кладову, ванну кімнату. Зобов`язати відповідачів надати вільний доступ до кухні ОСОБА_4 , яка може перебувати самостійно та користуватися кухнею з 06:00 год. до 09:00 год. ранку кожного дня, з 14:00 год. до 16:00 год. кожного дня.

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визначити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме виділити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користування житлову кімнату площею 20,8 кв. м з прилеглою лоджією площею 1,8 кв. м, виділити ОСОБА_4 в користування житлову кімнату площею 11,4 кв. м, виділити ОСОБА_5 в користування житлову кімнату площею 10,9 кв. м, виділити ОСОБА_6 в користування житлову кімнату площею 8,5 кв. м, в загальному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залишити коридор площею 13,3 кв. м, ванну площею 2,6 кв. м, вбиральню площею 1,3 кв. м, кладову площею 1,2 кв. м, кухню площею 8,9 кв. м, комору в підвалі площею 1,4 кв. м, лоджію площею 1,8 кв. м, яка прилягає до кімнати 11,4 кв. м, виділити в користування ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 .

У травні 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою, подана ними як третіми особами, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, в якій позивачі просили визначити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме виділити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користування житлову кімнату площею 20,8 кв. м з прилеглою лоджією площею 1,8 кв. м, виділити ОСОБА_4 в користування житлову кімнату площею 11,4 кв. м, виділити ОСОБА_5 в користування житлову кімнату площею 10,9 кв. м, виділити ОСОБА_6 в користування житлову кімнату площею 8,5 кв. м, в загальному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залишити коридор площею 13,3 кв. м, ванну площею 2,6 кв. м, вбиральню площею 1,3 кв. м, кладову площею 1,2 кв. м, кухню площею 8,9 кв. м, комору в підвалі площею 1,4 кв. м, лоджію площею 1,8 кв. м, яка прилягає до кімнати 11,4 кв. м виділити в користування ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 .

Сихівський районний суд міста Львова рішенням від 06 лютого 2025 року, яке залишив без змін Львівський апеляційний суд постановою від 29 серпня 2025 року, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловою квартирою задовольнив частково.

Встановив порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: виділив ОСОБА_4 в користування житлову кімнату під позначкою 9, площею 20,8 кв. м, ОСОБА_5 в користування житлову кімнату під позначкою 5, площею 10,9 кв. м, ОСОБА_6 в користування житлову кімнату під позначкою 7, площею 8,5 кв. м, ОСОБА_1 в користування житлову кімнату під позначкою 6, площею 11, 4 кв. м.

Залишив у спільному користування сторін: кухню, коридор, вбиральню, кладову, ванну кімнату.

В решті позовних вимог відмовив.

Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

У зустрічному позові ОСОБА_1 відмовив.

У позові третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовив.

29 вересня 2025 року ОСОБА_8 , яка діє від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 06 лютого 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 серпня 2025 року у вказаній справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом спору у справі є вимоги про встановлення порядку користування квартирою.

Справа є незначної складності.

Підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України Верховний Суд не встановив.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Сама по собі незгода заявників із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалено у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Аналогічні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 19 серпня 2024 року у справі № 334/5319/20, від 12 січня 2023 року у справі № 334/10663/21.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 06 лютого 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловою квартирою, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення порядку користування квартирою, та позовом третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров