УХВАЛА

Іменем України

06 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 554/7259/24

провадження № 61-10080ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 03 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення 3 % річних, інфляційних збитків за невиконання грошового зобов`язання за рішенням суду,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення 3 % річних, інфляційних збитків за невиконання грошового зобов`язання за рішенням суду.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ МВС України, який набув право з 2005 року на державне пенсійне забезпечення та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України і отримує пенсію за вислугою років, відповідно до Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, що підтверджується пенсійним посвідченням.

Пенсія призначена та виплачується виходячи з грошового забезпечення в основному розмірі 70 % грошового забезпечення.

30 червня 2022 року Полтавським окружним адміністративним судом у справі № 440/2788/22 визнано протиправним та скасовано розпорядження відділу з питань призначення пенсій та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

від 08 листопада 2021 року за № 42/1600-0207-15 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» від 15 жовтня

2021 року № 33/37-4/11757 про розмір грошового забезпечення.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» від 15 жовтня 2021 року

№ 33/37-4/11757 про розмір грошового забезпечення, з урахуванням раніше сплачених сум.

Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн, та витрати, пов`язані із наданням правової допомоги, у розмірі 500,00 грн. Рішення набрало законної сили

02 серпня 2022 року.

На виконання вказаного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України проведено перерахунок пенсії, сума доплати (заборгованості) пенсії за період із 01 грудня 2019 року до 31 серпня 2022 року складає

249 685,64 грн, однак зазначена сума позивачу не перерахована, що послугувало підставою неодноразово звернення позивача до суду із позовами про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 440/2788/22.

Оскільки до цього часу рішення суду у справі № 440/2788/22 залишається невиконаним, то, на думку позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області має бути сплачено суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, що і стало підставою звернення до суду із даним позовом.

Враховуючи викладене, просив суд стягнути із Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області за рахунок коштів державного бюджету на користь ОСОБА_1 3 % річних у розмірі

34 446,08 грн, інфляційні збитки у розмірі 140 959,05 грн та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 754,05 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнено із Державного бюджету України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів із відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 34 446,08 грн, інфляційні збитки у розмірі 140 959,05 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 липня 2025 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 січня 2025 року скасовано та ухвалено нове рішення про закриття провадження у справі.

Роз`яснено ОСОБА_1 право протягом десяти днів із дня отримання постанови звернутися до Полтавського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

31 липня 2024 року ОСОБА_1 подавдо Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 03 липня 2025 року.

Ухвало Верховного Суду від 25 серпня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

У вересні 2025 року ОСОБА_1 подавдо Верховного Суду заяву на виконання вимог ухвали суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Як визначено частиною першою статті 18 Закону України від 02 червня

2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Так, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з частиною першою статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1 - 3 частини першої цієї статті.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З наведеного вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України зазначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Предметом цього позову є стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області інфляційних збитків, трьох відсотків річних та відшкодування моральної шкоди за невиконання рішень адміністративного суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18, провадження № 14-158цс20, дійшла висновку про те, що ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

За результатом аналізу частини п`ятої статті 21, частини першої статті 19 КАС України у їх поєднані можна дійти висновку, що юрисдикція спору про відшкодування моральної шкоди із суб`єкта владних повноважень визначається як за правовою природою правовідносин, зокрема публічно-правових, так і у зв`язку з тим, чи пред`явлено позов про відшкодування моральної шкоди в одному проваджені з вимогою про вирішення публічно-правового спору.

Ураховуючи те, що спір щодо нарахування, сплати та перерахунку соціальних виплат підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, спір за позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі статті 625 ЦК України з одночасним відшкодуванням моральної шкоди також підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що встановивши, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення 3 % річних, інфляційних збитків за невиконання грошового зобов`язання за рішенням суду Полтавським окружним адміністративним судом у справі № 440/2788/22, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі, оскільки спір за вимогами позивача про компенсацію відсотків, інфляційних втрат, трьох процентів річних на підставі статті 625 ЦК України виник внаслідок несвоєчасного виконання Пенсійним фондом України судового рішення у адміністративній справі, тому вимоги позивача підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 03 липня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення 3 % річних, інфляційних збитків за невиконання грошового зобов`язання за рішенням суду відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська