Справа № 361/3676/24
Провадження № 2/361/3551/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.09.25

23 вересня 2025 р. м.Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Писанець Н.В.,

при секретарі Михальова К.М.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Шуляк Н.О.,

представника третьої особи Котягіна А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бровари у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шостої Київської державної нотаріальної контори, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась вищевказана цивільна справа.

В обґрунтування заяви представником позивача адвокатом Шуляк Н.О., яка діє у інтересах ОСОБА_1 , зазначено, що позивач з 01.12.2001 року по 01.10.2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №08 від 01.12.2001 р.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 01.10.2014 року №757/12155/14-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. Однак, одразу, вони з чоловіком примирились та продовжили спільне проживання, без повторної реєстрації шлюбу, за адресою: АДРЕСА_1 . Ці обставини зможуть підтвердити численні свідки та письмові докази, долучені до позовної заяви.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Після чого, позивачем було подано заяву до державного нотаріуса про прийняття спадщини та видачу свідоцтв на частку у спільному майні. Постановою від 25.03.2024р. державний нотаріус шостої Київської державної нотаріальної контори Прудь Н.В. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивач, розірвавши шлюб з ОСОБА_3 , вже не входить до кола спадкоємців.

На підставі наведеного, представник позивача просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 15.06.2014 року по 19.09.2023р. Посилаючись на вимоги ст.ст. 60, 74 СК України, просить суд поділити майно подружжя та визнати право власності за позивачем на наступне майно, яке перебуває у спільній сумісній власності:

-частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 , яке виникло на підставі свідоцтва про участь у ФФБ виду А «Патріотика» за програмою ТОВ «Будеволюція» (Договір №80246 від 26.04.2017р.) №252396;

-частину майнових прав на автомобіль Шкода Октавія, державний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, колір бежевий, номер кузова НОМЕР_2 ;

-частину майнових прав на земельну ділянку кадастровий номер :01:018:0029, розташованої у Броварському районі Київської області с/рада Бобрицька, що перебуває у спільній сумісній власності;

-частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 .

Іншу частину вищевказаного майна залишити у власності ОСОБА_3 .

Присутні у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Шуляк Н.О. підтримали вимоги заяви, просили встановити вищевказаний факт, уточнивши на питання суду, що метою встановлення такого факту є фіксація того, що позивач з чоловіком дійсно жили разом як родина, незважаючи на відсутність реєстрації шлюбу, та вона бажає поділити їх спільне майно. Зазначали про наявний спільний побут з ОСОБА_3 після розірвання шлюбу, про здійснення піклування над ним під час його хвороб та періодичних зловживань алкоголем, про що долучені письмові докази.

Сповіщений належним чином про час та дату розгляду справи відповідач - шоста Київська державна нотаріальна контора - не направила свого представника до зали суду, відзиву на позов також не надходило.

Присутній у судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 - залучений до участі у справі ухвалою суду від 05.06.2004р. адвокат Котягін А.С., висловив свою думку щодо позову, яка містила наступне. Дійсно, ОСОБА_1 та батько третьої особи ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 2001р. по 2014р. Саме зловживання останнім алкоголем й було приводом для розірвання їх шлюбу, після чого вони почали мешкати окремо. Помер ОСОБА_3 на самоті у м.Бровари, та протягом кількох днів позивач не шукала його та тіло знайшли сусіди. Дійсно, позивач та померлий після розірвання шлюбу продовжили спілкування, оскільки мали загальних знайомих та друзів, також дійсно мала місце допомога у лікуванні, однак, ці обставини, на думку представника, не можна вважати стосунками чоловіка та дружини, тому у задоволенні позову просить відмовити.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 показав, що є сусідом подружжя ОСОБА_5 , давно їх знає, що бачив їх разом також після початку повномасштабного вторгнення, він з ними перебував деякий час у підвалі будинку, ховаючись від обстрілів, та взагалі приймав їх як подружню пару.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 показала, що є сусідкою подружжя ОСОБА_5 , бачила їх періодично біля будинку, частіше ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_8 працювала. Бачила, що вони завжди були разом до магазину та на дачу разом їздили, у машині їх разом бачила.

Аналогічні показання надала допитана у якості свідка ОСОБА_9 .

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_10 показала, що є давньою подругою ОСОБА_11 , працюють разом. Їй відомо, що ОСОБА_5 познайомились на роботі на кафедрі університету, де працював також і ОСОБА_12 , потім одружились. Вона обізнана про спільне життя родини та про розірвання їх шлюбу. Також зазначала, що спільне життя родини відновилось після розірвання шлюбу за місяць та не закінчувалось до смерті ОСОБА_3 , оскільки вона бувала у них вдома, бачила їх побут, коли вони виїзжали у відпустку то залишали їй ключі від квартири. Також свідок зазначала, що причиною розірвання шлюбу була смерть батька ОСОБА_11 та її емоційний стан. Також свідок повідомила, що ОСОБА_12 помер у м.Бровари, оскільки він виїзжав туди побути на самоті, та це було за взаємною згодою між подружжям.

Аналогічні показання надала допитана у якості свідка ОСОБА_13 .

За показаннями допитаного у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_14 , подружжя ОСОБА_5 є друзями його батьків, він також особисто їх знав. ОСОБА_15 бачили їх разом і до розірвання шлюбу, і після, вони разом проживали, їздили на дачу. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 інколи зловживав алкогольними напоями, ОСОБА_1 працювала за двох та допомагала ОСОБА_3 у лікуванні.

За показаннями допитаного у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_16 , подружжя ОСОБА_5 він знав як подружню пару, не знав про розірвання їх шлюбу. Працюючи головою ОСББ, був завжди на зв`язку з мешканцями будинку та постійно бачив ОСОБА_5 разом. Оплата по квитанціях приходила від ОСОБА_1 , та розрахунок витрат проводився на двох осіб.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_17 у судовому засідання показав, що був знайомий з подружжям ОСОБА_5 , він їх кум. Йому відомо, що коли ОСОБА_12 зловживав спиртними напоями, то виїзжав до м.Бровари відсипатись. Після розлучення у їх стосунках не відбулось змін, вони разом робили ремонт у квартирі у м.Бровари, також придбали ще одну квартиру у м.Києві навпроти того будинку, де жили.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_18 показала, що є сусідкою подружжя ОСОБА_5 , знайома з ними з 2011 року. Ій відомо, що ОСОБА_3 не працював, бо мав хворобу нижніх кінцівок, зловживав алкоголем, у зв`язку із чим між подружжям відбувались суперечки. Після розірвання шлюбу деякий час ОСОБА_3 не проживав разом з дружиною, а потім повернувся. Також свідок повідомила, що коли у неї в квартирі проводився ремонт у 2022 році, вона деякий час проживала з подружжям ОСОБА_5 у їх квартирі, та після ремонту віддала їм свій диван та вони його відвезли у квартиру у м.Бровари. Також вони часто їздили на дачу та залишали свій ключ їй, щоб вона доглядала квартиру та кормила їх кота.

Заслухавши учасників судового провадження, показання свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м.Києва від 01.10.2014 року у справі №757/12155/14-ц було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №08 від 01.12.2001 р.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 25.09.2023р. Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Киів) ОСОБА_3 помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.03.2024р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки серед майна, яке входить до складу спадщини є квартира АДРЕСА_3 .

За змістом договору-замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_3 від 06.10.2023р. замовником вказаних послуг вказано ОСОБА_1 , також на її ім`я видано свідоцтво про поховання ОСОБА_3 .

Зі змісту довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 26.02.2022 року, адреса їх фактичного проживання була єдиною: АДРЕСА_4 .

Також з долучених заяв абонента ОСОБА_3 на адресу ТОВ «Воля-Кабель» від 09.07.2018р. вбачається зазначена ним адреса надання послуг: АДРЕСА_1 .

Зі змісту заяви ОСОБА_3 до відділу реєстрації місця проживання від 14.03.2017р. вбачається зазначення ним адреси вибуття : АДРЕСА_1 . Аналогічна інформація зазначена у заяві ОСОБА_3 про надання йому статусу безробітного.

Також до матеріалів справи долучені копії консультативних висновків, медичні карти хворого, епікрізи на ім`я ОСОБА_3 за період 2010-2012; 2021 р.р., з наявністю яких позивач пов`язує довіру до неї померлого ОСОБА_3 .

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які є предметом даного судового провадження, суд зазначає таке.

Так, для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України де визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України).

Обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень п. 6 ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ч. ч. 4, 5, ст. 22 «Про міліцію» та ч. 6 ст. 22 ЗУ «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти спільної присутності їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між особами є усталені відносини, притаманні сім`ї.

Наведене узгоджуються із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12.12.2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27.02.2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11.12.2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24.01.2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08.12.2021 року у справі № 531/295/19 (№ 61-3071св21), та інших.

Таким чином, юридичний факт по своїй суті це передумова правовідносин, і встановлення його може бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження лише за умови, що він має юридичний характер, тобто відповідно до закону викликає юридичні наслідки, такі як виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

За викладених обставин, які відповідають наявним у справі доказам, та правового обґрунтування суд доходить висновку, що факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 15.06.2014 року по 19.09.2023 року знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, тому її вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 1ст. 61 СК України передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до ч.1ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд зауважує, що вищевказані вимоги діючого законодавства підлягають до застосування у разі здійснення поділу майна подружжя, які обидва є правоздатними. У даному випадку, ОСОБА_3 помер, тому підлягають до застосування наступні правові норми.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у п. 5 ч. 3 ст. 2 та ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд доходить висновку, що, посилаючись лише на норми Сімейного кодексу України, а не на норми цивільного кодексу, що регулюють спадкування - у даній справі позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх прав, який зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).

Враховуючи наведене, задоволенню підлягають вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та у задоволенні вимог про визнання права власності шляхом поділу майна подружжя слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 27, 77-81, 263-265, 293, 315, 318, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Шостої Київської державної нотаріальної контори, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 15.06.2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відмовити у задоволенні інших позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Писанець Н.В.