Справа № 450/2441/24 Провадження № 2/450/1503/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мельничук І. І.

секретаря судового засідання Дикій О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Кісіль Роман-Володимир В`ячеславович до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Кісіль Роман-Володимир В`ячеславович до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки, в якому представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати за позивачем частку в праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:2178 площею 0, 0528 га, на якій розташований житловий будинок, якого належить позивачу на праві приватної власності згідно рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.03.2023 року у справі № 450/930/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати (5 000 грн. на правову допомогу та судовий збір).

В обґрунтування позову, покликається на те, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 березня 2023 року у справі № 450/930/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя ухвалено рішення, яким за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:2178, нормативна грошова оцінка якої становить 150 306,50 грн. На думку позивача, у зв`язку з набуттям ним права власності на частину житлового будинку, до нього відповідно до статей 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України переходить і право власності (користування) на відповідну частину земельної ділянки, на якій розташовано спірний об`єкт нерухомості. Позивач зазначає, що, незважаючи на визнання за ним судовим рішенням права власності на 1/2 частину житлового будинку, питання щодо оформлення права на відповідну частину земельної ділянки залишилося неврегульованим, що порушує його права як співвласника нерухомого майна. В обґрунтування позову ОСОБА_1 покликається на положення статей 15, 16 Цивільного кодексу України, якими передбачено право особи на судовий захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, а також на норми статей 60, 63, 69, 70 Сімейного кодексу України, що визначають рівність прав подружжя на спільне майно, набуте у шлюбі. Позивач вважає, що оскільки житловий будинок, право власності на частину якого за ним визнано судом, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, то, відповідно до принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній будинку, на підставі статей 120 ЗК України, 377 ЦК України до нього має перейти і право на частину земельної ділянки, пропорційно частці у праві власності на житловий будинок. Таким чином, позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:002:2178, на якій розташований зазначений житловий будинок, у зв`язку з переходом до нього такого права за законом як до співвласника будинку. У зв`язку із вищенаведеним, просить позов задоволити повністю.

01.08.2024 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Качмар А. І. подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого остання просить у задоволенні позову відмовити повністю, мотивуючи це тим, що розгляд даної справи неможливий до остаточного вирішення справи № 450/930/20, оскільки саме в межах зазначеного провадження вирішується питання щодо правового статусу житлового будинку, на частину якого позивач посилається у своїй вимозі. Також представник відповідача зазначає, що позивачем не подано належних та допустимих доказів того, що житловий будинок АДРЕСА_1 , знаходиться саме на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:2178, площею 0,0528 га, а відтак відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на частину цієї земельної ділянки. Крім того, відповідач вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. У відзиві наведено посилання на положення статей 133, 137, 141 Цивільного процесуального кодексу України, а також на практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справах «East/West Alliance Limited проти України» та «Лавентс проти Латвії»), відповідно до якої відшкодовуються лише фактичні, неминучі та розумні витрати. Представник відповідача наголошує, що позивач не довів фактичного обсягу часу, витраченого адвокатом на підготовку позову, не надав детального опису виконаних робіт, а тому розмір витрат, заявлений до відшкодування, є завищеним та підлягає зменшенню.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.04.2025 року в задоволенні клопотання представника відповідача за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Кісіль Роман-Володимир В`ячеславович до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки, про зупинення провадження у справі відмовлено.

25.04.2025 року справу призначено до судового розгляду.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак останній через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив такі задоволити в повному обсязі.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.03.2023 року вирішено позовні вимоги ОСОБА_1 , - задоволити частково; визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2, частину житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Hyundai Tucson 2008 року, д.н.3. НОМЕР_1 в розмірі - 132 316, 38 (сто тридцять дві тисячі триста шістнадцять гривень 38 коп.) грн.; в задоволенні іншої частини, позовних вимог ОСОБА_1 відмовити; позовні вимоги ОСОБА_2 , - задоволити частково; визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Fiat Cinguecento д.н.з. НОМЕР_2 в розмірі - 32 769, 37 (тридцять дві тисячі сімсот шістдесят дев?ять гривень 37 коп.) грн.; в задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 , - відмовити.

Із витягу з Державного реєстру речових прав № 378247266 від 13.05.2024 року вбачається, що закінчений будівництвом об`єкт житловий будинок садибного типу, загальною площею 283,1 кв.м., житловою площею 81,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060, належить на праві власності від 03.05.2024 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 73092368 від 13.05.2024 року, документи, які подані для реєстрацію: рішення Пустомитівського районного суду Львівської області 450/930/20, провадження 2/450/682/23 від 07.03.2023 року, спільній частковій ОСОБА_1 .

Згідно наданої копії технічного паспорта, виготовленого на замовлення ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_3 26.10.2012 року (реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності ТІ01:8493-5796-8408-6784, ідентифікатор об`єкта нерухомого майна № 01.2402082.4975587.20240501.22.0000.08, інвентаризаційна справа № 1277), житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з характеристикою об`єкта нерухомого майна, житловий будинок (літера «А-1») зведений у 2005 році, має бетонні блоки у фундаменті, цегляні стіни, черепичне покриття даху, бетонні перекриття, зовнішні металопластикові двері та дерев`яні вікна. Будівля обладнана електропостачанням, водопроводом, місцевим опаленням, її загальна площа становить 136,4 кв.м., об`єм 997 куб.м. До складу домоволодіння також входять господарські споруди: сходи, хвіртка, ворота, огорожа, колодязь, технічні характеристики яких наведені в таблиці технічного паспорта. Відповідно до експлікації приміщень, житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з трьох рівнів (підвального, першого та мансардного поверхів). Загальна площа будинку становить 283,1 кв.м., з яких житлова площа 81,8 кв.м., допоміжна (підсобна) 123,6 кв.м. Зокрема, підвальний поверх містить гараж, майстерню, господарське приміщення, сауну, сушкарню та інші допоміжні приміщення загальною площею 97,9 кв.м. На першому поверсі розташовані вітальня, кухня-їдальня, житлова кімната, веранда та сходова клітка загальною площею 93,5 кв.м. Мансардний поверх містить три житлові кімнати, ванну, туалет, гардеробну та сходову клітку загальною площею 91,7 кв.м.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна № 380351196 від 27.05.2024 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060, земельна ділянка, кадастровий номер: :01:002:2178, площею 0,0528 га, належить на праві власності ОСОБА_2 .

Із витягу № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 23.05.2024 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки: :01:002:2178 становить 150306,50 грн.

Разом з тим, судом встановлено із копії ідентифікатора об`єкта будівництва, реєстраційний номер 01.2402082.4975587.20240501.22.0000.08, який створено в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 01.05.2024 року, що вищевказаний житловий будинок садибного типу знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер :01:002:2178, площею 0,0528 га, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, тип власності: приватна власність, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Згідно з ст. ст. 317, 319, 658 ЦК України виключно власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, лише власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, в тому числі реалізує право його продажу.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною 1 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі №364/515/19.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі N? 686/9580/16-ц (провадження N? 61-3478св18) зроблено висновок, що «земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України».

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Хоча і відповідно до положень статей 81, 116 3К України окрема земельна ділянка, одержана громадянином в період зареєстрованого шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, так як йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду, разом з тим, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК України.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності.

Разом з тим, суд відхиляє доводи представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Качмар А. І., викладені у поданому на адресу суду відзиві, оскільки фактичні обставини справи свідчать, що житловий будинок садибного типу (загальною площею 283,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ) знаходиться у спільній частковій власності сторін, по 1/2 частці у кожного, що підтверджується відповідною державною реєстрацією та вищезазначеним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.03.2023 року у цивільній справі 450/930/20 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення частки у праві спільної сумісної власності та поділ майна подружжя яким, окрім іншого визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 та за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 09.04.2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Качмар Анни Іванівни залишено без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 березня 2023 залишено без змін.

Постанова Львівського апеляційного суду набрала законної сили 09.04.2024 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі (ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України), особа, яка набула право власності на частку житлового будинку, має право на набуття і відповідної частки у праві власності на земельну ділянку, необхідну для його обслуговування. Таким чином, позов про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки є обґрунтованим і спрямований на усунення невідповідності.

Таким чином, оскільки позивачу ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової (1/2 частки) власності житловий будинок садибного типу, загальною площею 283,1 кв.м., житловою площею 81,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , то згідно з вищевикладених правових норм такий набув право власності на частки земельної ділянки, на якій розташований вказаний житловий будинок, а тому така позовна вимога є обґрунтованою і спрямованою на усунення невідповідності між правом власності на житловий будинок і на земельну ділянку, на якій такий розташований.

Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Кісіль Роман-Володимир В`ячеславович, підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та судового збору, то суд зазначає наступне:

Згідно з положеннями ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати, на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що 23.05.2024 року між позивачем та адвокатом Кісіль Р.-В.В. укладено Договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого Клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов?язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором щодо підготовки позовної заяви до Пустомитівського районного суду Львівської області про визнання права на частину земельної ділянки.

П. 4.3. Договору визначено, що сума гонорару за цим договором визначається за домовленістю сторін у вигляді фіксованої суми 5 000 грн.

В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. до матеріалів справи долучено також копію детального опису робіт (наданих послуг) від 24.05.2024 року, акта приймання передачі наданих послуг від 24.05.2024 року за Договором про надання правової допомоги від 23.05.2024 року .

Згідно із статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, в яких окрім іншого сторона відповідача просить суд у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити, оскільки всупереч вимогам чинного законодавства такі в розмірі 5 000 грн. є необґрунтованими та документально не підтвердженими, суд оцінює критично, оскільки таке спростоване наданими стороною позивача доказами, долученими до матеріалів цивільної справи.

Однак суд зазначає, що надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 61 постанови).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі №910/12876/19.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 17.01.2024 у cправі №910/2158/23.

Враховуючи особливості предмета спору, який стосується визнання права власності на частину земельної ділянки, задоволення позову в повному обсязі, складність справи, кількість досліджених доказів, тривалість розгляду, характер правових послуг, найменування робіт, зазначених в Акті приймання- передачі наданих послуг від 24.05.2024 року за Договором про надання правової допомоги від 23.05.2024 року, а також оцінюючи заявлену суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. через призму її виправданості, обґрунтованості та відповідності засадам справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення відповідної вимоги.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1503, 06 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 80, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 319,321, 317, 328, 377,392 ЦК України, ст. ст. 120 ЗК України, суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Кісіль Роман-Володимир В`ячеславович до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ) частку в праві власності на земельну ділянку площею 0, 0528 га. з кадастровим номером :01:002:2178.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1503, 06 (одну тисячу п`ятсот три гривні шість копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05.08.2025 року.

СуддяІ. І. Мельничук