Справа № 569/277/25
01 жовтня 2025 року Рiвненський мiський суд Рівненської області
в особi головуючої суддi Панас О.В.
при секретарі судового засідання Алексейчук Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Колективного підприємства «ОЗОН» до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Градобуд» про витребування майна , -
в с т а н о в и в:
У провадженні Рівненського міського суду перебуває справа за позовом Колективного підприємства «ОЗОН» до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Градобуд» про витребування майна .
Представник позивача адвокат Грабовський В.А, згідно поданої до суду заяви просив розглянути справу без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася повторно. Копію позовної заяви з додатками направлялася позивачем відповідачу на адресу місця проживання відповідача, про що в матеріалах справи наявний опис документів направлених відповідачу через Укрпошту. Про час і місце судового засідання відповідачка повідомлялася належним чином шляхом направлення ухвали про відкриття провадження та судової повістки рекомендованою кореспонденцією за адресою місця реєстрації, про що свідчать повернуті до суду поштові повідомлення про вручення кореспонденції. З заявою про розгляд справи в її відсутність не зверталася , причину неявки суду не повідомила. Письмового відзиву на позов не подала.
Представник третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Градобуд» в судові засідання не з"являвся. Письмових пояснень на позов не подали. За таких обставин, в зв`язку із повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.ст.280-282 ЦПК України, проти чого не заперечив представник позивача. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.
Ухвалою суду від 10.01.2025 р. позовна заява Колективного підприємства «ОЗОН» залишалася без руху.
17.01.2025 року від представника позивача адвоката Грабовського В.А. надійшло клопотання про усунення недоліків у позовній заяві, а саме долучено квитанцію про оплату судового збору на суму 7711,92 грн. та долучено завірені належним чином копії документів, зазначених в додатках до позовної заяви та докази їх надсилання відповідачу та третій особі.
Ухвалою суду від 22.01.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі, справу призначено до підготовчого засідання з участю сторін.
Ухвалою суду від 22.04.2025 закрите підготовче засідання, призначений судовий розгляд з викликом учасників справи.
Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків.
Підставою для державної реєстрації стали: технічний паспорт, серія та номер: ТІ01:7940-9326-4240-7703, виданий 07.12.2022, видавник: ЄДЕССБ, Документ отримано з ЄДЕССБ; договір купівлі-продажу майнових прав, серія та номер: бн, виданий 22.09.2016, видавник: сторони договору.
Із заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), поданої ТОВ «ІБК «Градобуд» державному реєстратору для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення ІІ1-1, вбачається, що вона була зареєстрована державним реєстратором 21.12.2022 14:36:49 за №53521630.
Вказані обставини підтверджуються інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо суб`єкта ТОВ «ІБК «Градобуд» індексний номер 148232911 від 05.12.2018 року, індексний номер 320019647 від 12.01.2023 року.
Також в технічному паспорті, серія та номер: ТІ01:7940-9326-4240-7703, виданий 07.12.2022 року, який слугував підставою для державної реєстрації права власності ТОВ «ІБК «Градобуд» на спірний об`єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_2 , приміщення ІІ1-1 власником значився ОСОБА_2 , а не ТОВ «ІБК «Градобуд».
Пунктом 2 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) передбачено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 22 Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з пунктами 2, 3, 4 частини першої статті 24 Закону у державній реєстрації прав має бути відмовлено, якщо заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою, подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Частиною другою статті 24 Закону визначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.
Згідно п. 77 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі - Порядок) державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України щодо особи, яка здійснювала будівництво такого об`єкта (замовник будівництва), чи у випадку, передбаченому статтею 332 Цивільного кодексу України. - щодо особи, яка є власником закінченого будівництвом об`єкта, реконструкція якого проводилася, якщо інше не встановлено договором або законом.
Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння такому об`єкту адреси (крім випадку проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання),отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.
У разі коли закінчений будівництвом об`єкт у результаті нового будівництва є складовою частиною будинку, будівлі, споруди (квартира, гаражний бокс, машиномісце, інше житлове та нежитлове приміщення), яка після прийняття об`єкта в експлуатацію є самостійним об`єктом нерухомого майна, відомості про прийняття в експлуатації та про присвоєння адреси отримуються щодо будинку, будівлі або споруди, складовою частиною яких є такий об`єкт, а щодо відповідної складової частини будинку, будівлі, споруди - відомості про присвоєння адреси такій частині.
Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт у результаті реконструкції проводиться також за наявності відомостей про державну реєстрацію права власності на такий об`єкт відповідно до законодавства до проведення його реконструкції.
Підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт є відсутність однієї і більше відомостей, передбачених цим пунктом, крім випадків, передбачених пунктами 78, 79 та 80 цього Порядку.
Відповідно до п. 81 Порядку у разі коли право власності на закінчений будівництвом об`єкт відповідно до договору або закону набувається іншими особами, відмінними від замовника будівництва, або відповідно до договору набувається у спільну власність замовником будівництва та іншими особами, державному реєстратору подається відповідний договір, що передбачає набуття права власності на закінчений будівництвом об`єкт іншою особою, відмінною від замовника будівництва, або набуття права спільної власності замовника будівництва та іншої особи, чи у випадках, передбачених законом, інший документ, що підтверджує факт набуття права власності іншою особою, відмінною від замовника будівництва.
Якщо договір, за яким набувається право власності на закінчений будівництвом об`єкт іншими особами, відмінними від замовника будівництва, укладено не з відповідним замовником будівництва, державному реєстратору подаються договори, на підставі яких встановлюється послідовність переходу майнових прав на такий об`єкт від замовника будівництва до інших осіб та в подальшому до набувача права власності на закінчений будівництвом об`єкт.
Встановлено, що КП «ОЗОН» оскаржувало всіх вищезазначені дії державного реєстратора виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області ЛевандовськоїA.B до Міністерства юстиції України.
Наказом Міністерства юстиції України №1831/5 від 15.05.2023 скарги Колективного підприємства «ОЗОН» від 11.01.2023, від 12.01.2023, від 13.01.2023, від 14.01.2023, від 09.02.2023, від 11.02.2023 задоволено. Скасовано рішення від 10.01.2023 №№66060983, 66061529, 66062417, 66062365, 66061833, 66061236, 66061421, 66060224. 66059605. 66059094, 66058736, 66058114, 66057632, 66056215, 66055754, 66062439, 66062409, 66061930, 66061748 прийняті державним реєстратором Виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області Левандовською Анастасією Віталіївною. Тимчасово блоковано доступ державному реєстратору Виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області Левандовській Анасгасії Віталіївні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці.
Приймаючи вищезазначений наказ Міністерство юстиції України встановлено, що при прийнятті оскаржуваних рішень державним реєстратором не досліджено належним чином ухвалу Рівненського міського суду від 22.12.2022 року, якою скасовано лише заходи забезпечення позову щодо заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нежитлових приміщень по АДРЕСА_2 , накладеної ухвалою Рівненського міського суду від 22.10.2018 року, проте, питання щодо скасування арешту ухвалою суду від 22.12.2022 року не вирішувалось, в результаті чого нею протиправно проведено державну реєстрацію припинення (обтяжень) арештів.
Також, Міністерством юстиції України встановлено, що при прийнятті оскаржуваних рішень державним реєстратором не було витребувано документи про прийняття нежитлових приміщень в експлуатацію та про присвоєння їм адреси, передбачені пунктами 77, 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, чим порушено законодавством у сфері державної реєстрації прав.
Також встановлено, що 01.02.2023 року ТОВ "ІБК "Градобуд" уклав із ОСОБА_1 договір купівлі-продажу, що був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Матвійчуком О.C., зареєстрований в реєстрі за №162 (надалі - Договір купівлі-продажу №162 від 01.02.2023). Предметом даного договору було відчуження ТОВ «ІБК «Градобуд» на користь ОСОБА_4 : нежитлового приміщення І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 12,0 кв.м; нежитлового приміщення І1-6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення І1-б, загальною площею 129,3 кв.м; нежитлового приміщення І1-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 82,0 кв.м; нежитлового приміщення І1-7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 109,6 кв.м; нежитлового приміщення І1-8, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 73,0 кв.м; нежитлового приміщення І1-9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення І1-9, загальною площею 74,4 кв.м; нежитлового приміщення Іп-8, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення Іп-8, загальною площею 62,7 кв.м; нежитлового приміщення Іп-9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення Іп-9, загальною площею 59,5 кв.м; нежитлового приміщення ІІ1-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 96,2 кв.м.; нежитлового приміщення ІІ1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 82,0 кв.м; нежитлового приміщення V1-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79.5 кв.м; нежитлового приміщення V1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 48,6 кв.м; нежитлового приміщення V1-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 78,5 кв.м; нежитлового приміщення LХІХ (69) - LХХ (70), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 15,6 кв.м. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до частини першої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.
Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).
Власник має право витребовувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина перша статті 387 ЦК України).
Частина перша статті 388 ЦК України містить перелік підстав, за яких власник майна має право витребовувати своє майно, зокрема якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (підпункт 3 зазначеної статті).
Якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребовувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України).
Оскільки після виконання умов інвестиційного договору інвестор набуває майнові права на об`єкт інвестування, які після завершення будівництва об`єкта нерухомості та прийняття його до експлуатації трансформуються у право власності інвестора на проінвестований об`єкт з необхідністю державної реєстрації інвестором такого права за собою, то забудовник позбавлений права відчужувати об`єкт інвестування на користь будь-якої іншої особи. Таким чином, інвестор наділений правом вимагати повернення належного йому об`єкта інвестування від будь-якої іншої особи. У разі виконання інвестором власних інвестиційних зобов`язань після завершення будівництва об`єкта інвестування відповідно до вимог закону майнові права інвестора трансформуються у право власності, яке підлягає державній реєстрації за інвестором як первісним власником, (п.п. 100, 101, 108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.09,2021 року у справі №359/5719/17).
Оскільки слід вважати, що у КП «ОЗОН» виникло право на об`єкт інвестування (нежитлове приміщення ІІ1-1 по АДРЕСА_2 ) з моменту завершення будівництва, то вони мають право на його витребування.
Судове рішення про задоволення позовної вимоги про витребування від (стягнення з) відповідача нерухомого майна є підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80).
Так, у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28 цс 20) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що правочин, спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, відповідно до частин першої, другої статті 228 ЦК України вважається таким, що порушує публічний порядок. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відтак, встановивши, що оспорювані позивачем поавочини спрямовані на незаконне заволодіння належним позивачу об`єктом інвестування, суди повинні були дійти висновку про нікчемний характер таких правочинів. (п. 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.09.2021 року у справі №359/5719/17).
Аналогічні інформаційні довідки щодо суб`єкта сформовані також 01.02.2023 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Матвійчуком О.С. під час посвідчення договору купівлі-продажу №162 від 01.02.2023 року №162 (п. 3 відповідного договору).
Із витягу з ЄДР від 01.08.2023 року щодо ТОВ «ІБК «Градобуд» вбачається, що директором товариства з 11.07.2020 року є ОСОБА_5 , який також є єдиним учасником товариства.
Відповідачка ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_5 згідно довіреності посвідченої 02.05.2022 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Матвійчуком О.C., зареєстрованої в реєстрі за №780, купити (придбати) на її ім`я за ціну та на умовах на свій розсуд транспортний засіб (автомобіль) будь-якої марки та моделі, укласти та підписати відповідний договір купівлі-продажу, перегнати (доставити) цей транспортний засіб за місцем її проживання, здійснити у відповідних органах його сертифікацію, а також зареєструвати (поставити на облік) у відповідних органах реєстрації транспортних засобів та/або територіальних органах з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України, центрах надання адміністративних послуг. Під час проведення слідчим СП Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Гусаком Ю.В. на виконання ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 22.03.2023 у справі №569/1956/23 огляду 14 об`єктів нерухомості, в тому числі й спірного приміщення, за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами якого було складено протокол огляду місцевості від 21.04.2023 року, під час проведення відповідної слідчої дії представником ОСОБА_1 був саме ОСОБА_5 . Відтак, вказані обставини підтверджують, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є знайомими, і відповідачка з останнім мала довірчі відносини як до укладення договору купівлі-продажу №162 від 01.02.2023 року, так і після цього.
Інвестор після виконання ним фінансових зобов`язань за укладеними договорами купівлі-продажу цінних паперів та резервування об`єкта нерухомості (чи аналогічними правочинами, що підтверджують здійснення інвестування) отримує документи, які підтверджують реальність такого правочину та встановлюють для нього його особисті майнові права на конкретний об`єкт нерухомого майна. Для отримання права власності на такий об`єкт нерухомості інвестор має трансформувати свої майнові права у власність шляхом державної реєстрації речових прав на цей об`єкт нерухомості, але виконати це можна лише за умов завершення будівництва новоствореного об`єкта нерухомості відповідно вимог чинного законодавства та прийняття такого нерухомого майна до експлуатації (статті 328, 331 ЦК України).
Отже саме інвестор є особою, яка первісно набуває право власності на об`єкт нерухомого майна, що споруджений за його кошти. Інвестор наділений правами, тотожними правам власника нерухомого майна, пов 'язаними зі створенням об`єкту нерухомого майна, а тому в разі порушення його речових прав він має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про визнання за ним його майнових прав та витребування своєї власності з незаконного володіння іншої особи (статті 392, 388 ЦК України). При цьому не вимагається визнання недійсними нікчемних правочинів, які спрямовані на незаконне заволодіння майном інвестора іншими особами (стаття 228 ЦК України).
Відтак, КП «ОЗОН» відповідно до ст. 388 ЦК України має право витребувати з володіння ОСОБА_1 , як недобросовісного набувача, належне йому на праві власності нежитлове приміщення загальною площею 96,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення ІІ1-1.
Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Частина 3 статті 203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) вказано, що:
«6.15. Підпис є невід 'ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину; а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.
Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.
Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли».
У вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) зроблено висновок, що «у випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача (наприклад, зайняттям та використанням іншою особою приміщення позивача за відсутності встановлених для цього правових підстав). Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується». Отже, звернення з вимогою про визнання недійсним правочину, який аргументовано тим, що цей договір не підписувався і не укладався за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21), від 27 листопада 2024 року у справі №204/8017/17 (провадження №14-29цс23), такий спосіб захисту не передбачений законодавством, тобто не є правомірним способом захисту, та не є ефективним.
У разі заперечення самого факту укладення правочину, тобто факту підписання договору та його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору, зокрема про стягнення орендної плати, шляхом викладення відповідного висновку про неукладення оспорюваного договору у мотивувальній частині відповідного судового рішення.
Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову і необхідність його задоволення шляхом витребування у відповідачки спірного приміщення на користь позивача із застосуванням припису ст. 387 ЦК України.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову на відповідача покладаються понесені позивачем судові витрати.
Що стосується понесених позивачкою судових витрат у формі судового збору.
Фактична сплата позивачем судового збору в розмірі 7711,92 грн. за подачу позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією № 848 від 09.01.025.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду мають бути надані такі документи: договір про надання правової допомоги; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги; детальний опис вчинених дій (наданих послуг). Надання суду вказаних документів є базовою та необхідною умовою для розподілу витрат на правничу допомогу.
При визначенні розміру компенсації за правничу допомогу адвокатом Грабовським В.А., суд враховує, що з долучених до справи доказів не вбачається достовірних доказів затрати визначеного робочого часу адвоката на спілкування, підготовку нормативної бази для пред`явлення позову до суду, представником до суду не надано детального опису робіт, виконаних адвокатом, часу, витраченого на виконання цих робіт (надання послуг), зокрема, не надано детального опису витрат, понесених адвокатом для виконання робіт (надання послуг), не надано розрахунок вартості складових наданих відповідних послуг (робіт), розгляд справи відбувся без участі сторін, відтак фактично витраченого часу в судових засіданнях не було.
Суд наголошує, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути не лише доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
З врахуванням вищевикладеного, суд зменшує розмір правничої допомоги наданої адвокатом Грабовським В.А., який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача до 3000,00 грн.
в и р і ш и в:
Позовну заяву Колективного підприємства «ОЗОН», задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Колективного підприємства «ОЗОН» судовий збір в розмірі 7711 (сім тисяч сімсот одинадцять) грн. 92 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Колективного підприємства «ОЗОН» витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом , що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 01.10.2025
Суддя О.В.Панас