Справа № 347/162/25
Провадження № 22-ц/4808/1209/25
Головуючий у 1 інстанції КНИЩУК Р. М.
Суддя-доповідач Мальцева
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Луганської В.М., Девляшевського В.А,

секретар Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2025 року у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення помилково перерахованих коштів,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року Військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення помилково перерахованих коштів.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 належав до особового складу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , був стрільцем 3-го стрілецького відділення взводу, ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув під час виконання ним обов`язків військової служби, пов`язаних із безпосередньою участю в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ІНФОРМАЦІЯ_3 № 199 від 10.07.2023 року солдату ОСОБА_2 нараховано додаткову винагороду у розмірі 100 000грн за період з 01 по 30 червня 2023 року, проте до надходження коштів для виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень, солдат ОСОБА_2 загинув, у зв`язку з чим, вказані грошові кошти після надходження були депонованими.

03.08.2023 року, додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень за період 01 по 30 червня 2023 року солдата ОСОБА_2 була перерахована на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 - дружини військовослужбовця ОСОБА_2 , що підтверджується платіжною інструкцією № 5375 від 03.08.2023 року та відомістю до неї.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ІНФОРМАЦІЯ_3 № 231 від 10.08.2023 року, ОСОБА_1 , дружині військовослужбовця ОСОБА_2 нараховано додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень за період з 01 по 31 липня 2023 року, премію за особистий внесок у загальні результати служби за період з 01 по 31 липня 2023 року та грошову компенсацію за невикористані 23 календарних дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та 15 календарних дні щорічної основної відпустки за 2023 рік солдата ОСОБА_2 , в загальному розмірі 144 419,55 гривень, що підтверджується витягом з відомості № 595 від 10.08.2023року, платіжними інструкціями № 5476, 5478 та 5479 від 11.08.2023 року та відомістю до них.

Згідно із платіжною інструкцією № 5488 від 11.08.2023 року та відомостю до неї 11.08.2023 року, відповідачу повторно, помилково була перерахована додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень за період з 01 по 30 червня 2023 року солдата ОСОБА_2 з депонованих грошових коштів, які належали до виплати іншому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 .

Вказує, що помилково 14.08.2023 року на картковий рахунок відповідача, зараховано 98 500,00 гривень, які виплачено повторно. А тому, вважає, що відповідачка зобов`язана повернути на рахунок військової частини НОМЕР_1 помилково перераховану додаткову винагороду у розмірі 98 500,00 грн.

Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ІНФОРМАЦІЯ_1 помилково перераховані кошти у сумі 98 500 грн та стягнути 3028 грн судового збору.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2025 року в позові військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення помилково перерахованих коштів відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виплати грошових коштів на користь відповідача відбулись на підставі наказів військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідними інструкціями доданими до позовної заяви. Платіжна інструкція N 5488 від 11.08.2023 року свідчить про помилкове нарахування та виплату додаткової грошової винагороди на користь відповідача за період з 01 по 30 червня 2023 року.

У той час як платіжна інструкція N 5375 від 03.08.2023 року свідчить про виплату у відповідності до наказу від 10.07.2023 року N 199. Тобто якщо співставити зазначені накази командира військової частини та платіжні інструкції котрі містяться в матеріалах справи, вбачається, що саме платіжна інструкція N 5488 від 11.08.2023 року свідчить про помилкове повторне нарахування та виплату додаткової грошової винагороди, що відбулось 12.08.2023 року, оскілки 04.08.2023 року на рахунок відповідача вже було зараховано 98 500,00 гривень на підставі наказу від 10.07.2023 року N 199.

З матеріалів справи чітко вбачається наявність помилки зі сторони позивача та недобросовісність відповідача, тому нарахована сума підлягає поверненню в повному розмірі.

Просить рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Представник ОСОБА_1 адвокат Юрчук С.В. через систему «Електронний суд» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила.

Вказує, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. При цьому, правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка вчиняла будь-які зловживання, що стали підставою для нарахування 98 500 грн, а також відсутні докази, що перерахунок коштів відбувся внаслідок рахункової помилки.

Таким чином рішення суду про відмову у стягненні коштів вважає законним та обґрунтованим, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

У судовому засіданні представники Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України Бешені Є.С., ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити подану апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Юрчук С.В. заперечили доводи апеляційної скарги, вважають рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 належав до особового складу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , був стрільцем 3-го стрілецького відділення взводу, ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув під час виконання ним обов`язків військової служби, пов`язаних із безпосередньою участю в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони (а.с.9).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ІНФОРМАЦІЯ_3 № 199 від 10.07.2023 року солдату ОСОБА_2 нараховано додаткову винагороду у розмірі 100 000грн за період з 01 по 30 червня 2023 року (а.с. 6)

Згідно платіжної інструкції №5375 від 03 серпня 2023 року перераховано грошове забезпечення військовослужбовців у розмірі 98 500 грн на рахунок ОСОБА_1 , (а.с.7-8).

Перерахунок грошових коштів здійснювались також підтверджується: платіжна інструкція №5476 від 11.0. 2023 на суму 45 214,92 грн, №5478 від 11.08.2023 року на суму 104 922, 98 грн, платіжна інструкція 379 від 11 серпня 2023 року на суму 519 212, 52, платіжна інструкція №5488 від.11.08.2023 року на суму 98 500 грн. (а.с.11-13,15)

Зарахування заробітної плати (грошового забезпечення) на рахунок ОСОБА_1 підтверджується відомостями Військової частини НОМЕР_1 за період 04.08.2022 по 22.09.202923 (а.с.17).

Згідно довідки розрахунок №275 від 11.09.2024 року про нараховане та фактично перераховане грошове забезпечення стрілець солдат ОСОБА_2 отримав 242 919, 55 грн (а.с.19)

Згідно відомостей №595 від 10.08.2023 року ОСОБА_2 нараховано за серпень 2023 року 143 112, 46 грн (а.с.10/зворот)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що всі виплати проведені відповідачці на виконання наказу від 10.08.2023р. №231, коли ОСОБА_2 було виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку із загибеллю. Будь-яких доказів того, що виплата ОСОБА_1 була проведена повторно саме на підставі наказу №199 від 10.07.2023р. матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи те, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачкою ОСОБА_1 коштів у розмірі 98500 грн, як і не встановлено наявності рахункової помилки з боку позивача, суд вважав, що правові підстави для стягнення з відповідачки зазначеної суми коштів на рахунок позивача відсутні.

Перевіривши справу, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

В силу п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та постановах Верховного Суду від 02 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17, від 26 червня 2018 року у справі № 174/404/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі 753/15556/15-ц.

Добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про обставини, які мали значення для продовження отримання пенсії по інвалідності, з метою незаконного отримання такої.

У постанові від 05 липня 2023 року у справі № 912/2797/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Звертаючись до суду з даним позовом, Військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України мотивувала підстави позову помилковість перерахунку грошових коштів у розмірі 98 500 грн, що на думку позивача підтверджується платіжною інструкцією № 5488 від 13 серпня 2023 року та відомостями про перерахунок грошового забезпечення родичам загиблих військовослужбовців.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 вчинила будь-які зловживання зі свого боку або подала позивачу недостовірні дані під час нарахування та виплати вказаного грошового забезпечення у розмірі 98 500 грн.

Відтак, обґрунтованим є висновок місцевого суду, що позивачем не доведено факту зловживань з боку відповідачки, її винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання вказаних коштів. При цьому обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

Також апеляційним судом не встановлено наявності іншої необхідної умови, а саме рахункової помилки з боку позивача, що проводив виплату забезпечення, оскільки така обставина не обґрунтована належними та допустимими доказами. При цьому позиція позивача базується виключно на його твердженнях стосовно того, що спірна сума відповідачці перерахована двічі безпідставно у зв`язку із помилкою працівника, що оформлювала бухгалтерські документи для виплати, і об`єктивних доказів таких обставин суду не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення помилково перерахованих коштів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати відносяться на рахунок скаржника.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України залишити без задоволення .

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складений 09 жовтня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М.Луганська

В.А.Девляшевський