Провадження № 2/761/2461/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Тихій П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

15.07.2024 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди.

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача між ним та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири від 17.06.2016 р., внаслідок чого позивачам завдана матеріальна шкода, оскільки такі дії відповідача призвели до витребування від позивача ОСОБА_1 на підставі постанови Київського апеляційного суду від 22.11.2021 р. у справі № 761/31873/19 квартири АДРЕСА_1 , яка набула право власності на цю квартиру на підставі договору дарування квартири від 14.03.2019 р., укладеному між нею та позивачем ОСОБА_2 . Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не вбачається можливим, з метою захисту порушених прав позивачі вимушені були звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою від 22.08.2024 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 23.06.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та її заявах по суті справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила суд відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених нею в своїх заявах по суті справи.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 17.06.2016 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкавою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 771.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору продавець передає у власність, а покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 43,70 кв.м., яка складається з трьох житлових кімнат та належить продавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 07.04.2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкавою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 377. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.04.2016 р., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00, витяг № 57277706 від 03.04.2016 року.

Відповідно до п.2.1 договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 599416,50 грн.

Зазначену суму покупець повністю сплатив до моменту укладення договору купівлі-продажу квартири.

У зв`язку із нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 було здійснено оплату збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1 % від вартості квартири, зокрема 5994,17 грн.

З моменту отримання квартири у власність ОСОБА_2 було проведено ремонтні роботи у придбаній квартирі.

14.03.2019 р. ОСОБА_2 подарував вказану квартиру своїй доньці ОСОБА_4 , уклавши договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. та зареєстрований в реєстрі за № 718.

Відповідно до п.1.1 даного договору дарувальник передає безоплатно квартиру АДРЕСА_1 .

Дар, відповідно до договору було оцінено в розмірі 500000,00 грн та право власності на квартиру виникло з моменту його прийняття.

Відповідно до п.1.10 витрати у зв`язку із укладенням цього договору сплачує дарувальник. Враховуючи що дарувальник та обдарована являються родичами першого ступеня спорідненості оплата збору з операцій купівлі продажу нерухомого майна в розмірі 1 % не здійснювалась.

В 2021 році позивачам стало відомо про розгляд Шевченківським районним судом м.Києва цивільної справи № 761/31873/19 за позовом Шевченківської окружної прокуратури м.Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Е.А., державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. про визнання правочинів недійсними та скасування рішень державних реєстраторів щодо належної на праві власності ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 .

24.05.2021 р. рішенням Шевченківського районного суду м.Києва в задоволенні вказаного позову Шевченківської окружної прокуратури м.Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради відмовлено.

За результатами розгляду апеляційною скарги Київської міської прокуратури на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24.05.2021 р. рішення було змінено. А саме, 22.11.2021 р. Київським апеляційним судом було прийнято постанову, якою апеляційну скаргу Київської міської прокуратури задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24.05.2021 р. у справі № 761/31873/19 скасовано в частині вимог та задоволено позов прокуратури частково, а саме:

- скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Е.А. від 04.08.2015 р. за № 23399471 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 ;

- визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 04.08.2015 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. за № 2328;

- скасовано рішення державного реєстратора на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Е.А. від 04.08.2015 р. за № 23400339 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 ;

- витребувано від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради нежитлового приміщення загальною площею 57,4 кв.м, по АДРЕСА_3 , яке зареєстроване на праві власності за ОСОБА_1 як кватира АДРЕСА_1 , загальною площею 57,4 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00);

- скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. від 14.03.2019 р. № 45959507 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Відмовлено у визнанні недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 30.06.2005 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. за № 1256.

Після розгляду касаційної скарги представника ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 22.11.2021 р. Верховним Судом постановою від 12.04.2022 р. було відмовлено в задоволенні касаційної скарги, а постанову Київського апеляційного суду залишено без змін.

08.09.2023 р. у позивача ОСОБА_1 телефонним дзвінком невідома особа повідомила про зміну замків у квартирі АДРЕСА_1 . З того моменту доступу до вказаної квартири у позивачів немає.

Також стороною позивачів надано копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000400 від 26.06.2016 р., з якого вбачається, що ОСОБА_3 повідомлено про підозру та направлено кримінальне провадження до суду з обвинувальним актом 27.11.2017 р.

Як слідує з даного кримінального провадження, спірне нерухоме майно станом на 30.06.2009 р. належало територіальній громаді м.Києва. ОСОБА_3 упродовж 2015-2016 років був директором суб`єктів господарювання (ЖЕКи), які надавали житлово-комунальні послуги. Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.4 ст. 190 КК України. У даному витязі зазначено, що невстановлені особи шляхом використання підроблених документів незаконно заволоділи нежитловим приміщенням, зокрема квартирою АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 22.11.2021 р. у справі № 761/31873/19 за позовом Шевченківської окружної прокуратури м.Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, якою у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м.Києва було витребувано квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 не мав правових підстав укладати договір купівлі-продажу вказаної квартири з ОСОБА_2 , оскільки вона вибула з володіння законного власника - територіальної громади м.Києва, у незаконний спосіб, а тому вказаний правочин в силу закону є нікчемним.

Частинами 1, 2 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Згідно з ч.3 ст. 216 ЦК України, правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Частиною 1 статті 661 ЦК України передбачено, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Отже, виходячи зі змісту норм ст. 661 ЦК України, обов`язок продавця відшкодувати покупцеві збитки виникає за умови існування в сукупності наступних юридичних фактів: 1) існування підстав для вилучення речі, що є предметом договору купівлі-продажу, до моменту укладення такого договору; 2) вилучення в покупця предмета договору купівлі-продажу за рішенням суду; 3) покупець не знав і не міг знати про наявність підстав для вилучення речі, які виникли до укладення договору.

Виходячи з викладеного, підставою для відшкодування збитків за ст. 661 ЦК України, є виключно об`єктивні обставини, вичерпний перелік яких наведений у ч.1 цієї статті, із сукупною наявністю яких закон пов`язує обов`язок продавця здійснити відшкодування покупцеві завданих збитків.

Враховуючи наведене, існування обставин, визначених ч.2 ст. 660 та ч.1 ст. 661 ЦК України, є імперативною підставою для відшкодування покупцеві завданих йому внаслідок вилучення майна збитків і таке відшкодування має бути здійснене саме продавцем.

Відповідальність продавця згідно зі ст. 661 ЦК України є імперативною нормою при наявності перерахованих вище об`єктивних обставин та не погребує доведення складу цивільного правопорушення, оскільки продавець залучається до розгляду справи про витребування майна і якщо не відверне витребування майна, тоді повинен відповідати за завдані збитки. Тому спеціальна норма (ст. 661 ЦК України) має переважне застосування перед нормою загальною (ст. 614 ЦК України).

У пункті 122 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 р. у справі № 469/1044/17 зазначено, що суд зауважує, що кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного набувача, в якого придбав майно, про відшкодування збитків на підставі ст. 661 ЦК України. Відповідно до ч.1 цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Таку ж вимогу може заявити і проміжний набувач до первинного набувача. Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16.12.2015 р. у справі № 6-2510цс15.

Аналогічна правова позиція, про те, що питання компенсації добросовісному набувачу має вирішуватися за заявою такої особи у контексті ст. 661 ЦК України, викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2021 р. у справі № 460/2694/17.

В зв`язку із витребуванням у ОСОБА_1 на підставі постанови Київського апеляційного суду від 22.11.2021 р. у справі № 761/31873/19 квартири АДРЕСА_1 , яку їй подарував її батько ОСОБА_2 , що придбав її за договором купівлі-продажу у ОСОБА_3 , який не мав правових підстав для її продажу, суд вважає, що саме ОСОБА_2 з боку відповідача було завдано матеріальну шкоду, яка дорівнює розміру реальної ринкової вартості вилученої квартири.

Як вбачається зі звіту про незалежну оцінку ринкової вартості нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1 , складеного станом на 07.11.2021 р., становить 1588000,00 грн.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_2 , а тому вважає за необхідне стягнути на його користь з ОСОБА_3 1588000,00 грн.

Разом з тим, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 отримала квартиру від свого батька ОСОБА_2 за безоплатним договором дарування, а також у неї були відсутні будь-які цивільно-правові відносини щодо вилученої у неї квартири з відповідачем ОСОБА_3 , суд не знаходить законних підстав для стягнення на її користь матеріальної шкоди, а тому позов у цій частині вимог є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у сумі 15140,00 грн, а всього підлягає стягненню 1603140,00 грн (1588000,00 грн + 15140,00 грн).

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1603140 (один мільйон шістсот три тисячі сто сорок) грн 00 коп., з яких: 1588000 (один мільйон п`ятсот вісімдесят вісім тисяч) грн 00 коп. - матеріальна шкода; 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн 00 коп. - витрати по сплаті судового збору.

В решті вимог позов задоволенню не підлягає.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: