ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3133/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: за законом.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2025 року, у справі № 638/20943/24, за позовом ОСОБА_1 до Борівської селищної ради Харківської області, третя особа - ОСОБА_2 , про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Борівської селищної ради Харківської області, третя особа - ОСОБА_2 , про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 07.12.2021 Борівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, з його копії, який міститься в спадковій справі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , як донька, зазначена спадкоємцем.

25.10.2024 ОСОБА_1 звернулася до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Постановою державного нотаріуса Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 25.10.2024 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та зазначено, що ОСОБА_1 не проживала разом з померлою ОСОБА_3 , тому у ОСОБА_1 відсутнє підтвердження факту прийняття спадщини.

ОСОБА_1 зазначила, що після повномасштабного вторгнення РФ в України залишилася проживати з в с. Загризове, Ізюмського району, Харківської області, яке з 07.03.2022 по 10.09.2022 перебувало в окупації. Після деокупації строк на подання заяви уже сплинув. У зв`язку з цим Позивачка зазначає, що тому не могла своєчасно звернутися до нотаріальної контори через непереборні обставини: у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації в Україні був введений воєнний стан, с.Загризове Борівського району Харківської області перебувало під окупацією. Під час окупації в Ізюмського (Борівського) району Харківської області нотаріальні контори не працювали, через що Позивачка була позбавлена можливості своєчасно реалізувати право на звернення із заявою про прийняття спадщини. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України N? 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який діє до цього часу. Оскільки перешкоди у вигляді воєнного стану почали існувати протягом шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини або відмови у прийняття спадщини, просить суд визнати поважними причинами пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просила суд встановити їй додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Позивач просила суд витребувати з Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області (64309, Харківська область, місто Ізюм, проспект Незалежності, 64-В) копію спадкової справи №132/2024, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, вважає, що районний суд не сприяв повному та об`єктивному розгляду справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На обґрунтування скарги зазначила, що причини пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері є поважними, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій.

Вказала, що вона є зареєстрованою, постійно працювала та проживала у м.Куп`янськ, через бойові дії вона втратила житло, роботу, а також право на спадкування майна, яке після смерті матері залишилося. Суд ухвалюючи рішення не оцінив наслідки пропущення ним строку для прийняття спадщини, які будуть непропорційними, оскільки вона втрачає право на спадкування майна, яке залишилося після смерті матері.

Зазначила, що після повномасштабного вторгнення РФ в України залишилася проживати з в с. Загризове, Ізюмського району, Харківської області, яке з 07.03.2022 по 10.09.2022 перебувало в окупації. Після деокупації строк на подання заяви уже сплинув. У зв`язку з цим Позивачка зазначає, що тому не могла своєчасно звернутися до нотаріальної контори через непереборні обставини: у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації в Україні був введений воєнний стан, с.Загризове Борівського району Харківської області перебувало під окупацією. Під час окупації в Ізюмського (Борівського) району Харківської області нотаріальні контори не працювали, через що вона була позбавлена можливості своєчасно реалізувати право на звернення із заявою про прийняття спадщини. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України N? 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який діє до цього часу. Оскільки перешкоди у вигляді воєнного стану почали існувати протягом шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини або відмови у прийняття спадщини, тому просить суд визнати поважними причинами пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Також, вказувала, що суд не застосував постанову Верховного Суду у справі № 681/203/17-ц від 17.10.2018 та не врахував незначний пропуск строку на прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про надання додаткового строку для прийняття спадщини прохала суд враховувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У письмовій заяві від 04.08.2025 представник Борівської селищної ради Харківської області Кіян В. просить розглянути справу без представника ради, при розгляді справи покладається на розсуд суду.

Вказав, що Борівська селищна рада Харківської області проти задоволення позову не заперечувала при розгляді справи у суді першої інстанції, оскільки позивачка з поважних причин не могла звернутися до нотаріальної контори, та перешкоди у вигляді воєнного стану почали існувати протягом шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини. Позивачка саме через непереборні обставини, які не залежали від неї не могла своєчасно звернутися до нотаріуса.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені позивачем причини пропуску встановленого строку для подання заяви про прийняття спадщини не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними для неї труднощами, які б унеможливили подання нею відповідної заяви нотаріусу протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, зокрема можливості направити відповідну заяву засобами поштового зв`язку до будь-якого нотаріуса або нотаріальної контори.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі№ 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 07.12.2021 Борівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Із копії заповіту, який міститься в спадковій справі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , як донька, зазначена спадкоємцем.

25 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Постановою державного нотаріуса Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 25.10.2024 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та зазначено, що ОСОБА_1 не проживала разом з померлою ОСОБА_3 , тому у ОСОБА_1 відсутнє підтвердження факту прийняття спадщини.

ОСОБА_1 зазначила, що після повномасштабного вторгнення РФ в України залишилася проживати з в с. Загризове, Ізюмського району, Харківської області, яке з 07.03.2022 по 10.09.2022 перебувало в окупації. Після деокупації строк на подання заяви уже сплинув.

Позивачка зазначає, що не змогла своєчасно звернутися до нотаріальної контори через непереборні обставини: у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації в Україні був введений воєнний стан, с.Загризове Борівського району Харківської області перебувало під окупацією. Під час окупації в Ізюмського (Борівського) району Харківської області нотаріальні контори не працювали, через що позивачка була позбавлена можливості своєчасно реалізувати право на звернення із заявою про прийняття спадщини. У зв`язку з російською військовою агресією проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України N? 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який діє до цього часу. Оскільки перешкоди у вигляді воєнного стану почали існувати протягом шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини або відмови у прийняття спадщини, просила суд визнати поважними причинами пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилалась зокрема на те, що після запровадження в Україні воєнного стану 24 лютого 2022 року, розпочалися активні бойові дії та бомбардування Харківської області. Після повномасштабного вторгнення РФ в України залишилася проживати в с. Загризове, Ізюмського району, Харківської області, яке з 07.03.2022 по 10.09.2022 перебувало в окупації. Після деокупації строк на подання заяви уже сплинув, тому не могла своєчасно звернутися до нотаріальної контори через непереборні обставини: у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації в Україні був введений воєнний стан, с.Загризове Борівського району Харківської області перебувало під окупацією. Під час окупації в Ізюмського (Борівського) району Харківської області нотаріальні контори не працювали, через що позивачка була позбавлена можливості своєчасно реалізувати право на звернення із заявою про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачкою шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд апеляційної інстанції оцінив зібрані у справі докази в їх сукупності, враховав обставини, на які посилалася ОСОБА_1 та загальновідомі обставини щодо зазначеної у позові тимчасової окупації, та дійшов висновку, що причини, вказані нею є тими непереборними обставинами, які дійсно перешкоджали їй протягом шести місяців з часу відкриття спадщини звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.

Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17.

Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявниці в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, тому суд першої інстанції дійшов хибкого висновку про відмову у задоволенні позову, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_3 , терміном у три місяці.

Суд апеляційної інстанції не може залишити поза увагою те, що значна частина встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , припала на повномасштабну російську військову агресію проти України, черговий етап якої розпочався 24 лютого 2022 року, а позивачка мешкала в с. Загризове, Ізюмського району, Харківської області, яке з 13.04.2022 по 04.10.2022 перебувало в окупації.

Схожий висновок міститься у постанові Верховного суду у справі №545/1231/23 від 20 березня 2024 року.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачка не надала докази того, що не мала можливості подати до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, зокрема можливості направити відповідну заяву засобами поштового зв`язку до будь-якого нотаріуса або нотаріальної контори, є безпідставними, оскільки с. Загризове Ізюмського району, Харківської області перебувало тимчасово окупованою територією Російською Федерацією з 13.04.2022 по 04.10.2022, відповідно до наказу Міністерство розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією,знаходилася в зоні активних бойовий дій/

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

З початку повномасштабної війни законодавцем було запроваджено правило зупинення на весь час дії воєнного стану перебігу шестимісячного строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття.

Так, згідно пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в первісній редакції від 06 березня 2022 року на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

У подальшому до законодавства були внесені зміни згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719 та роз`яснення Міністерства юстиції України від 11 липня 2022 року, за змістом яких перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці.

Постановою Кабінету Міністрів України № 469 від 09 травня 2023 року пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 виключено. Зміни набрали чинності 18 червня 2023 року.

Проте, правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України.

Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина 2 статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина 3 статті 1272 ЦК України).

Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22), від 21 червня 2023 року у справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23).

Підпунктами 2.1, 2.6 пункту 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини.

В умовах воєнного або надзвичайного стану за відсутності доступу до Спадкового реєстру нотаріус заводить спадкову справу без використання цього реєстру та перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту протягом п`яти робочих днів з дня відновлення такого доступу.

За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18.

Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, правила частини 3 статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Як свідчить тлумачення частини 3 статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19); від 16 березня 2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19); від 17 березня 2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19).

Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17.

Як встановлено судом, спадкодавиця ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже останній день шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини припав на 04 червня 2022 року.

Протягом цього часу спадкоємець ОСОБА_1 за заповітом не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, оскільки вважала, що у зв`язку зі змінами у законодавстві та запровадженням воєнного стану, обмеженням протягом певного часу доступу до державних реєстрів такий строк триватиме до закінчення воєнного стану.

З відповідною заявою до нотаріуса вона звернулася лише у жовтні 2024 року.

Надаючи оцінку поважності причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини судова колегія також виходить з того, що на час виникнення спірних правовідносин діяв пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», первісна редакція якого передбачала, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. У подальшому до законодавства були внесені зміни згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719, та до 18 червня 2023 року діяв пункт 3 вказаної постанови у редакції, що передбачала зупинення перебігу строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці.

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону».

Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.

Дійсно, як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, вищевказана норма постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить вимогам ЦК України.

Однак позивач, керуючись наявними на той час нормами і роз`ясненнями, та з огляду на невизначеність правового регулювання у спірний період добросовісно помилялася щодо тривалості строку на прийняття спадщини.

У ситуації невизначеності у правовому регулюванні перебігу строку прийняття спадщини позивач небезпідставно помилився щодо кінцевої дати подачі заяви на прийняття спадщини, та така помилка є об`єктивною та істотною перешкодою для прийняття позивачем рішення про прийняття спадщини у визначений законом строк, а тому з урахуванням наведених позивачем у своєму позові негативних чинників, пов`язаних з воєнним станом, які змістили пріоритети для кожного, хто перебуває у зоні воєнних дій, у бік першочергових гарантій безпеки для життя та здоров`я, викладені нею обставини є поважними причинами, які перешкодили їй вчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Нечіткість норм національного законодавства стосовно строку на прийняття спадщини в період дії воєнного стану можна розцінювати як поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини.

При цьому, позивач є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_3 за заповітом, так як її сестра ОСОБА_2 через сплив строку не може подати заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 , інші особи із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину не звертались.

Враховуючи обставини цієї конкретної справи, а саме введення у країні воєнного стану, пов`язаного із військовою агресією російської федерації проти України, активні бойові дії та бомбардування Харківської області, реальне існування загрози життю позивача, неодноразову зміну законодавства щодо прийняття спадщини у період дії воєнного стану, відсутність інших спадкоємців, не заперечення у справі відповідача Борівської селищної ради Харківської області та третьої особи ОСОБА_2 проти задоволення позову (а.с.34, а.с.48-49), колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Близькі за змістом висновки містяться в постановах Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 522/13476/23 (провадження № 61-7645св24), від 14 серпня 2024 року в справі № 537/3556/22 (провадження № 61-2839св24), від 19 грудня 2024 року у справі № 553/6658/22 (провадження № 61-1827св24).

Встановивши наведені обставини, керуючись принципом пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для встановлення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у три місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 знала про наявність заповіту і спадкового майна, не надала доказів неможливості подання нею заяви про прийняття спадщини до введення воєнного стану, подання такої заяви до будь-якого нотаріуса, зокрема, поштою, оскільки, як вже зазначалось, позивач добросовісно помилялася щодо дати закінчення строку подання заяви про прийняття спадщини, і не була зобов`язана подавати таку заяву до введення воєнного стану 24 лютого 2022 року.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд помилився із застосуванням норма матеріального права, колегія суддів відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2025 року-скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до Борівської селищної ради Харківської області, третя особа - ОСОБА_2 , про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини-задовольнити.

Встановити ОСОБА_1 , додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 13 жовтня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина

Судді колегії Ю.М.Мальований

О.Ю.Тичкова