Справа № 522/5652/23
Провадження № 2-з/522/537/25
УХВАЛА

09 жовтня 2025 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Чорнуха Юлія Вікторівна, розглянувши заяву представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» - Царюк Марії Зенонівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи були передані на розгляд судді ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 21.04.2023 відкрито провадження у справі, встановлений загальний порядок розгляду справи.

На підставі розпорядження № 519/25 від 14.05.2025 «Щодо здійснення повторного автоматизованого розподілу справи» на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 06.05.2025 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку», відповідно до Засад використання автоматизованої системи документообігу суду для розподілу судових справ та матеріалів між суддями в Приморському районному суді м. Одеси, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 522/5652/23 провадження № 2/522/401/25.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 522/5652/23 провадження № 2/522/401/25 передана на розгляд судді Чорнусі Ю.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2025 цивільну справу прийнято до провадження та призначений розгляд справи у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження.

26.09.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС представник Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» - Царюк Марія Зенонівна подала заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, у якій просила забезпечити позов шляхом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заява обґрунтована тим, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває справа за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідачі за кредитним договором № 008/12/KP-2015 від 08.12.2015 зобов`язання не виконують, заборгованість не погашається. Позичальник ОСОБА_1 не одноразово вводила банк в обману щодо можливості врегулювання заборгованості шляхом надання дозволу банком на реалізацію предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості. Колегіальним органом банку було прийнято позитивне рішення, яким погоджено питання врегулювання заборгованості за кредитним договором від 08.12.2015 № 008/12/КР-2015 та надано дозвіл на добровільну реалізацію предмета іпотеки. Позичальником не були виконані умови протокольного рішення банку. Зважаючи на факти ухилення від сплати зобов?язань, строк виконання яких вже настав, на відсутність належних відомостей про виїзд боржників за кордон, окрім тих що надані самим боржником, наявність у боржників нерухомого майна, на яке на час військового стану неможливо звернути стягнення в позасудовому порядку, відповідно представник позивача просить суд тимчасово обмежити відповідачів у праві виїзду за кордон до виконання зобов`язань за кредитним договором.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду заява передана на розгляд судді Чорнусі Ю.В.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали справи у межах вирішення заяви про забезпечення позову, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК Ураїни позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно з правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.12.2020 за № 756/2609/20 (провадження № 61-11479св20), метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника)».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 виклала правову позицію, згідно з якою при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 910/4669/21 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/ іншим особам здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

За таких обставин, під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має дослідити наведені заявником підстави застосування заходів забезпечення позову, їх обґрунтованість, встановити чи існує очевидна та об`єктивна загроза порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову, чи є заходи забезпечення позову співмірними із заявленими позивачем вимогами, а також дослідити надані позивачем докази на підтвердження наведених у заяві доводів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з частиною першою статті 151 ЦПК суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову (частина друга статті 152 ЦПК), оскільки відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом.

З матеріалів справи вбачається, що між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 виник спір, зокрема, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 008/12/КР-2015 від 08.12.2015 року, у розмірі 2753566,51 гривень; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 008/12/КР-2015 від 08.12.2015 року на користь АБ «Укргазбанк» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 19.09.2025 прийнято заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог у цивільній справі та постановлено в подальшому розглядати справу з урахуванням зменшених позовних вимог, а саме: стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованості за кредитним договором №008/12/КР-2015 від 08.12.2015 року, у розмірі 2 706 452,74 гривень; звернення на користь АБ «Укргазбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №008/12/КР-2015 від 08.12.2015 року стягнення на предмет іпотеки нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 ; стягнення з відповідачів на користь АБ «УКРГАЗБАНК» витрат зі сплати судового збору.

Заявляючи про застосування заходів забезпечення позову, позивач посилається на факт ухилення відповідачів від сплати заборгованості. Однак, вказані обставини ще підлягають дослідженню судом, а саме по собі посилання на ухилення відповідачів від виконання зобов`язань не є свідченням наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Суд вважає, що наведені позивачем доводи, не свідчать про наявність об`єктивних підстав вважати, що відповідачі вживатимуть заходів, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Зокрема, згідно з ч. ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (ч. 3 ст. Протокколу № 4 до Когнвенції).

Втручання вважається «необхідним у демократичному суспільстві» для законної мети, якщо воно відповідає «нагальній потребі суспільства» і, зокрема, якщо воно пропорційне поставленій законній меті, а також якщо причини, наведені органами державної влади для його виправдання, є «релевантними й достатніми».

Єропейський суд з прав людини у справі «Стецов проти України» (Заява № 5170/15) наголосив, що обмежень, накладені у зв`язку з непогашеною заборгованістю виправдані тільки у тому випадку, якщо вони спрямовані на досягнення цілі гарантувати стягнення такої заборгованості (див. рішення у справі «Напіяло проти Хорватії» (Napijalo c. Croatie), заява № 66485/01, пункти 78-82, від 13 листопада 2003 року).

Компетентний орган має бути спроможним пояснити, яким чином заборона виїзду сприятиме стягненню заборгованості з урахуванням особистих обставин заявника та інших ситуативних чинників («Стецьов проти України» (Stetsov v. Ukraine), 2021, § 31; «Ресурсний центр демократії та прав людини та Мустафаєв проти Азербайджану» (Democracy and Human Rights Resource Centre and Mustafayev v. Azerbaijan), 2021, § 94).

Враховуючи характер спірних правовідносин, обраний позивачем спосіб захисту права та заявлені позовні вимоги, у яких позивач просить стягнути заборгованість та у рахунок стягення заборгованості звернути стягення на предмет іпотеки, відстутність у матеріалах справи доказів того, що заборона виїзду відповідачів сприятиме стягненню заборгованості, суд дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є непропорційним втручанням у права відповідачів.

За таких обставин, у задоволенні вимоги позивача про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 149, 150, 151, 153, 258-281, 352-355 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» - Царюк Марії Зенонівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Юлія ЧОРНУХА