Справа № 322/651/25
Провадження № 2/314/1463/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2025 року м.Вільнянськ

Справа № 322/651/25;

провадження № 2/314/1463/2025;

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Румянцева А.М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ;

- відповідач ОСОБА_2 ;

- третя особа виконавчий комітет Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області, як орган опіки та піклування;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вільнянськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області, як орган опіки та піклування про встановлення факту самостійного виховання та перебування на утриманні неповнолітньої дитини,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Ями Д.М.,

представника заінтересованої особи Денисенко Л.А.

стислий виклад позицій сторін.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту самостійного виховання та перебування на утриманні неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 19 червня 2019 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, шлюб розірвано на підставі рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2022 року.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, сина та доньку.

За рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2022 року місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено разом з позивачем. Син залишився з відповідачкою. Сторони домовилися про місце проживання дітей виходячи з їх особистого життя. Крім того, сторони домовилися про утримання та виховання дітей кожен особисто без участі іншого з батьків, не позбавляючи такого права один одного на майбутнє.

З червня 2022 року і на час звернення з позовом до суду донька проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на повному триманні позивача. Відповідачка проживає в м. Вільнянськ та не приймає участі в утриманні доньки.

Позивач одноособово займається утриманням доньки, її вихованням, створив всі умови для проживання дитини, здійснює опіку над нею, доглядає та піклується про стан її здоров`я.

Встановлення факту самостійного виховання та перебування на утриманні неповнолітньої дочки необхідно для призначення соціальних пільг, субсидій, допомоги, тощо та не пов`язано з мобілізаційними заходами та встановленням опіки над дитиною.

Представник позивача та позивач у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити в повному розмірі.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає в повному розмірі.

Представник заінтересованої особи виконавчий комітет Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області, як орган опіки та піклування, позов визнала в повному обсязі.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 08.05.2025 цивільна справа № 322/651/25 направлена за підсудністю до Вільнянського районного суду Запорізької області.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.06.2025 відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання в приміщенні Вільнянського районного суду Запорізької області.

16.07.2025 до Вільнянського районного суду Запорізької області від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

16.09.2025 до Вільнянського районного суду Запорізької області від представника Позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.09.2025 закрито підготовче провадження у цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Вислухавши позивача, представника позивача, представника третьої особи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши надані докази, суд

встановив

З 19 червня 2019 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, шлюб розірвано на підставі рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2022 року.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, сина та доньку.

За рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2022 року місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено разом з позивачем. Син залишився з відповідачкою. Сторони домовилися про місце проживання дітей виходячи з їх особистого життя. Крім того, сторони домовилися про утримання та виховання дітей кожен особисто без участі іншого з батьків, не позбавляючи такого права один одного на майбутнє.

З червня 2022 року і на час звернення з позовом до суду донька проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на повному триманні позивача. Відповідачка проживає в м. Вільнянськ та не приймає участі в утриманні доньки.

Судовим наказом від 05.09.2022 виданим Новомиколаївським районним судом запорізької області стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку.

В даний час позивач просить суд встановити факт самостійного виховання та перебування на його утриманні неповнолітньої доньки.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частини шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності до вимог статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

В силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. І припиняється виконання такого сімейного обов`язку особистого немайнового характеру лише у зв`язку з неможливістю його виконання згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Тому, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Відповідно до статті 141 та частини першої статті 157 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, а питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім визначених цією статтею випадків.

Спір щодо участі у вихованні дитини тим з батьків, який проживає окремо від неї, відповідно до статті 158 СК України вирішується органом опіки та піклування за заявою матері, батька дитини. Тоді орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Це рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

І лише у випадку, коли той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Отже, оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то обставина щодо одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлена судом як одна з таких, що складають предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Доведення позивачем обставин даного позову щодо одноосібного виховання ним дитини пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, а також стосується зміни обсягу сімейних прав та невиконання нею батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22.

Пункт 74 цієї постанови визначає, що «фактично всі сімейні права та обов`язки врегульовані нормами СК України і можуть бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та на думку суду не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно їх виконує».

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що надані позивачем докази свідчать лише про проживання дитини разом із батьком, що сторонами не заперечується, однак жодним чином не свідчать про відсутність визначеного законом обов`язку матері дитини, нехтування нею щодо участі в її вихованні, а також про наявність спору між батьками з приводу умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачкою.

Саме по собі визнання відповідачкою на той факт, що її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає окремо, не заслуговують на увагу, оскільки вказаний факт не звільняє матір дитини від обов`язку виховання та їх утримання, а тому дані докази не можуть бути достатньою підставою для задоволення цього позову.

Враховуючи вищевикладене, встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 доньки впливає на права та законні інтереси ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як матері дитини, оскільки у такий спосіб буде засвідчено невиконання чи неналежне виконання нею своїх обов`язків, що є підставою для негативних наслідків, таких як позбавлення батьківських прав та інше.

У судовому засіданні позивач підтвердив, що відповідачка ОСОБА_2 не позбавлена батьківських прав відносно доньки. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідачка не здатна виконувати батьківські обов`язки в силу об`єктивних обставин.

Закон не передбачає обов`язку підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні шляхом встановлення юридичного факту в судовому порядку. Натомість, такий факт може бути підтверджений за рішенням суду в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати.

Судові витрати у справі складаються із судового збору, вони понесені та сплачені Заявником і в силу ст. 141 ЦПК України підлягають зарахуванню на користь держави.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 158, 259, 260, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд -

вирішив:

1.У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет ново миколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області, як орган опіки та піклування про встановлення факту самостійного виховання та перебування на утриманні неповнолітньої дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 08.10.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа: виконавчий комітет Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області, як орган опіки та піклування, , адреса: 70101, Запорізька область, смт. Новомиколаївка, вул. Космічна, буд. 3.

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

08.10.2025