Провадження № 2/522/1200/25
23 вересня 2025 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Павлик І.А.,
секретаря судового засідання Запольської А.М.,
учасники справи в судове засідання не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Садова-16» про витребування майна,
27.10.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
22.11.2022 від Одеської міської ради надійшла заява про вступ у справу у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, яку ухвалою суду від 22.11.2022 задоволено.
21.03.2023 ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Доніної Людмили Анатоліївни про залишення позовної заяви без руху у справі відмовлено.
11.05.2023 ухвалою суду заяву представника позивача адвоката Ростомова Гранта Артуровича про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду.
07.11.2023 ухвалою суду клопотання представника ОСББ «Садова-16» адвоката Ростомова Гранта Артуровича та представника Одеської міської ради Старостіна Олексія Сергійовича про призначення судової будівельно-технічної експертизи у справі задоволено.
На вирішення експерту поставлено питання позивача:
На вирішення експерту поставлено наступні питання Одеської міської ради:
24.01.2024 ухвалою суду на підставі клопотання експерта ОНДІСЕ про надання йому наступних додаткових матеріалів та в подальшому поданого представником позивача адвоката Ростомова Гранта Артуровича клопотання про витребування доказів, витребувано у Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради матеріали необхідні для проведення експертизи.
26.09.2024 на підставі того, що від директора ОНДІСЕ надійшов супровідний лист; клопотання експерта та матеріали цивільної справи, ухвалою суду поновлено провадження у справі.
06.02.2025 ухвалою суду поновлено провадження у справі у зв`язку із надходженням до суду від в.о. директора ОНДІСЕ супровідного листа; висновку експерта № 23-6216 та матеріалів цивільної справи .
03.04.2025 позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа ОСББ «Садова-16» про витребування майна залишено без руху.
17.04.2025 ухвалою суду прийнято позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа ОСББ «Садова-16» про витребування майна у справі до спільного розгляду з позовом ОСББ «Садова-16» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Одеська міська рада про скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності.
У позовній заяві третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Одеська міська рада до ОСОБА_1 , просить:
-Витребувати у ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради нежилі підвальні приміщення загальною площею 44,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з технічними паспортами, складеними Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» станом на 27.11.2008 та 10.11.2011.
15.05.2025 до Приморського районного суду м. Одеси від представника ОСББ «Садова-16» адвоката Ростомова Г.А. (ордер серія ВН № 1241887) надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду.
15.05.2025 ухвалою суду позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Садова-16» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Одеська міська рада про скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності залишено без розгляду.
17.06.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Садова-16» про витребування майна та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідач повідомлявся судом про розгляд даної справи належним чином. Відзиву на позовну заяву не надходило.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Позов обґрунтовано тим, що реєстрація права власності за ОСОБА_1 на спірне нежитлове підвальне приміщення порушує права та інтереси територіальної громади м. Одеси як власника даного об`єкта нерухомого майна.
Виконавчим комітетом Одеської міської ради 10.03.2005 прийнято рішення № 123 «Про реєстрацію об`єктів комунальної власності м. Одеси», яким затверджено перелік об`єктів, що підлягають реєстрації за територіальною громадою м. Одеси. Зокрема, у пп. 1.1 п. 1 вказаного рішення визначено підвальне приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначене рішення прийнято Виконавчим комітетом Одеської міської ради на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» та рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 № 266-ХХІ, яким затверджено Перелік державного майна, що передано у власність Одеської обласної ради (додаток 1) та Перелік державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування (додаток 2).
Згідно з пунктом 1 розділу «Житлово-комунальне господарство» додатку 2 до вказаного рішення у комунальну власність адміністративно-територіальної одиниці міста Одеси передано весь житловий та нежитловий фонд місцевих Рад народних депутатів, до категорії якого, віднесено, зокрема, й нежитлові підвальні приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до вищезазначеного рішення від 10.03.2005 № 123 Виконавчим комітетом Одеської міської ради 26.12.2006 видано свідоцтво серії ЯЯЯ № 362495 про право власності на нежилі підвальні приміщення загальною площею 44,3 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яким посвідчено, що вказаний об`єкт належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності.
На підставі свідоцтва про право власності від 26.12.2006 державним реєстратором Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 04.07.2011 прийнято рішення про державну реєстрацію за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради права власності на нежилі підвальні приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 17359400).
Надалі Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 27.11.2008 та 10.11.2011 виготовлено технічні паспорти на нежитлові підвальні приміщення у житловому будинку АДРЕСА_1 .
Таким чином, судом встановлено те, що територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради є єдиним належним та законним власником нежилих підвальних приміщень площею 44,3 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що офіційно визнано та підтверджено державою у встановленому законом порядку.
В якості підстави для проведення вищенаведеної державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на нежиле підвальне приміщення зазначено наступні документи: договір про поділ спільного майна подружжя від 14.03.2009, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ламан А.І. та зареєстрований в реєстрі за № 453; довідка № 9610119, видана ТОВ «АБТІ» 12.09.2019; технічний паспорт, виданий ТОВ «АБТІ» 12.09.2019.
Згідно із зазначеним вище договором про поділ спільного майна подружжя від 14.03.2009, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 добровільно домовилися, що після укладення цього договору особистою приватною власністю дружини буде наступна нерухомість:
- квартира під номером «ДВАДЦЯТЬ», яка знаходиться в АДРЕСА_3 , загальною житловою площею 50,3 кв.м., загальною площею 93,8 кв.м.;
- нежиле підвальне приміщення, яке знаходиться в АДРЕСА_3 , загальною площею 23,5 кв.м.
Разом з цим, відповідно до залученого до матеріалів справи висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Джум О.О. від 27.11.2024 № 23-6216 в ході проведення судової будівельно-технічної експертизи встановлено наступне:
«За результатами порівняння Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 279642245 від 15.10.2021 з планами підвалів, наданих у технічних паспортах:
- на нежитлові підвальні приміщення S = 44,3 м?, в будинку АДРЕСА_1 , реєстровий номер 58неж.114-3221, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» станом на 10.11.2011 (див. Рис. 9);
- на нежитлові приміщення підвалу S = 44,3 м?, в будинку АДРЕСА_1 , реєстровий номер б/н, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» станом на 27.11.2008 (див. Рис. 8), та у технічному паспорті на групу нежитлових приміщень (Інв. справа № б/н), АДРЕСА_1 , виготовленого ТОВ «АБТІ» станом на 12.09.2019 (див. Рис. 4) можливо побачити, що підвальні приміщення, загальною площею 44,3 кв.м., які зареєстровані за Територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради (Свідоцтво (ДУБЛІКАТ від 09.06.2011) про право власності на нежилі підвальні приміщення Серія ЯЯЯ № 362495 від 26.12.2006) та частина групи нежитлових приміщень, загальною площею, 62,1 кв.м., вхід у які здійснюється з парадної лівоворотнього флігелю літ. «Б» багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_1 ), є одними і тими самими приміщеннями…
При проведенні обстеження в натурі встановлено, що планування нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 62,1 кв.м., ідентичне планам підвалів, наданих у технічних паспортах, виготовлених КП «ОМБТІ та РОН» станом на 10.11.2011 (див. рис. 9) та станом на 27.11.2008 (див. рис. 8), а також КП «БТІ» ОМР станом на 24.03.2016. (див. рис. 5, 6) та Управлінням житлового господарства Міністерства комунального господарства УРСР станом на 12.11.1963 (див. рис. 7) і ТОВ «АБТІ» станом на 12.09.2019 (див. рис. 4).
Таким чином, нежилі підвальні приміщення загальною площею 44,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради та вибули із володіння власника без належних на те правових підстав.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Частиною 5 ст. 16 Закону № 280/97-ВР визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Згідно зі ст. 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
За змістом п.п. 15, 51 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень; надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об`єктів державної власності.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 8 ст. 60 Закону № 280/97-ВР в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (прийняття Виконавчим комітетом Одеської міської ради рішення від 10.03.2025 року № 123), територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтями 317 та 319 ЦК України передбачено, що саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частини 1 та 2 ст. 386 ЦК України встановлюють, що Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
За ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав (п.п. 10.7 10.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі № 19/028-10/13, провадження № 12-158гс19).
У пунктах 11.6, 11.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 633/408/18 наголошено, що у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.
У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права.
Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Також, слід зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 наголошено, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 зазначено, що однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц.
При цьому, задоволення віндикаційного позову залежить від добросовісності незаконного володіння. Незаконний недобросовісний володілець має повернути річ власнику в будь-якому випадку.
Незаконний добросовісний володілець має повернути річ власнику, якщо набув її безоплатно; якщо набув майно за відплатним договором має повернути власнику лише, якщо це майно: загублено власником; викрадене у власника; вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.
Судом встановлено, що у даному випадку ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем нежилих підвальних приміщень загальною площею 62,1 кв.м., до складу яких увійшли нежилі підвальні приміщення комунальної власності загальною площею 44,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у відповідача відсутні документи, передбачені цивільним законодавством, які визначають виникнення права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна, щодо якого 30.09.2019 проведено державну реєстрацію речових прав.
Так, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).
Так, серед документів, наданих ОСОБА_1 для проведення державної реєстрації права власності на нежиле підвальне приміщення загальною площею 62,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , державним реєстратором зазначено договір про поділ спільного майна подружжя від 14.03.2009, довідку № 9610119, видану ТОВ «АБТІ» 12.09.2019, та технічний паспорт, виданий ТОВ «АБТІ» 12.09.2019.
Разом з цим, договір про поділ спільного майна подружжя від 14.03.2009 не містить інформації про підстави виникнення права власності у ОСОБА_1 на нежиле підвальне приміщення загальною площею 62,1 кв.м., а лише визначає набуття відповідачем особистого права приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 та нежиле підвальне приміщення загальною площею 23,5 кв.м., яке розташовано під даною квартирою АДРЕСА_5 . Таким чином, договір про поділ спільного майна подружжя від 14.03.2009 не є належним документом, який підтверджує право власності ОСОБА_1 на нежиле підвальне приміщення загальною площею 62,1 кв.м. за вказаною адресою.
Отже, ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем даного об`єкту нерухомого майна, оскільки у відповідача відсутня правова підстава набуття права власності на зазначене нежиле підвальне приміщення.
Також, варто зауважити, що відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127 (у редакції, чинній на момент виготовлення технічного паспорту) технічний паспорт документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику.
З урахуванням зазначеного, технічний паспорт є документом, в якому містяться лише технічні характеристики об`єкта нерухомості, та є результатом проведеної технічної інвентаризації.
У свою чергу, довідка ТОВ «АБТІ» від 12.09.2019 № 9610119 містить інформацію про проведення технічної інвентаризації нежилого приміщення підвалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за результатом якого встановлено, що загальна площа складає 62,1 кв.м., основна площа 27,1 кв.м. З тексту наведеної довідки вбачається, що зміна площі відбулась за рахунок проведення внутрішніх робот, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, що не передбачає прийняття в експлуатацію згідно з Переліком будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 406.
Однак, належних пояснень із документальним підтвердженням відносно того, яким чином «проведення внутрішніх робіт» у нежилому підвальному приміщенні із загальною площею 23,5 кв.м. згідно з правовстановлюючими документами могло привести до збільшення такої площі аж на 38,6 кв.м., відповідна довідка не містить.
За будь-яких обставин технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, що посвідчує виникнення права власності на об`єкт нерухомого майна, та не може бути єдиною підставою для реєстрації права власності на збільшений за площею об`єкт, так само, як і вказана вище довідка не входить до переліку документів, визначених законодавством, на підставі яких має проводитись реєстрація права власності на об`єкт нерухомості з відкриттям розділу.
Поряд з цим, розбіжності в площі даного об`єкту нерухомого майна відбулись саме в результаті безпідставного складання наведених вище технічного паспорту та довідки.
При співставленні технічних паспортів, виготовлених Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» станом на 27.11.2008 та 10.11.2011, а також технічного паспорту, виготовленого ТОВ «АБТІ» станом на 12.09.2019, вбачається, що після нібито проведення внутрішніх робіт змінилась загальна конфігурація приміщень, проте сам об`єкт нерухомого майна комунальної власності загальною площею 44,3 кв.м. за своїми зовнішніми геометричними розмірами та місцем розташування відносно інших приміщень не змінився.
Отже, в силу вимог чинного законодавства та фактичних обставин справи спірне майно може бути витребувано з чужого незаконного володіння.
Так, 30.09.2019 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. прийнято рішення (з відкриттям розділу) за індексним номером: 48927382 про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_1 на нежиле підвальне приміщення загальною площею 62,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Наявність зазначеного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.09.2019 за індексним номером: 48927382 фактично є підтвердженням протиправного вибуття з комунальної власності поза волею Одеської міської ради нежилого підвального приміщення загальною площею 44,3 кв.м., що порушує права та законні інтереси третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору територіальної громади м. Одеси як власника даного об`єкта нерухомого майна, та створює умови для його незаконного використання.
Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з ч. 2 ст. 18 якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.
Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі в редакції, чинній на час прийняття рішення про державну реєстрацію права власності від 30.09.2019) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (пункт 4 частини першої статті 3 вказаного Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений певний порядок державної реєстрації прав та їх обтяжень.
Згідно з частиною 4 ст. 18 цього Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Умови, підстави та процедура проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначаються Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Для проведення державної реєстрації прав заявник подає суб`єкту державної реєстрації прав або нотаріусу заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені пунктами 6-9 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі Порядок № 1127).
За правилами п. 12 Порядку № 1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.
Відповідно до п.п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; або подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; або наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.
Отже, з наведених вище норм матеріального права можна дійти висновку про важливість дотримання і неухильного виконання процедури державної реєстрації виключно на підставі вимог закону, оскільки невиконання суб`єктом влади вимог законодавства призводить до незаконності всієї процедури державної реєстрації.
Проте, всупереч приписам чинного законодавства приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. фактично здійснено первісну реєстрацію права власності на спірний об`єкт на підставі документів, які не посвідчували у ОСОБА_1 виникнення речових прав на такий об`єкт загальною площею 62,1 кв.м., що є неприпустимим та таким, що порушує вимоги законодавства в сфері державної реєстрації права власності.
Вирішуючи спір, суд повинен дати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до суду.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
У постанові від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.
Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19.
Державна реєстрація речового права за ОСОБА_1 на нежиле підвальне приміщення на підставі прийнятого рішення від 30.09.2019 суперечить положенням законодавства та порушує права територіальної громади м. Одеси на об`єкт комунальної власності, який вибув поза її волею.
Відповідно до вимог п. 67 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності у разі витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подається відповідне рішення суду.
Частиною 7 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно у разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав.
Таким чином, рішення суду про задоволення віндикаційного позову про витребування майна забезпечуватиме ефективне відновлення порушених прав власника, оскільки таке судове рішення є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності.
За таких обставин, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.
Також, відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та у разі задоволення позову на відповідача.
Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 3 028,00 грн та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у сумі 22 718, 40 грн. Оскільки позов задоволено повністю, то судовий збір та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280, 282, 284, 289 ЦПК України, суд
Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Садова-16» про витребування майна задовольнити.
Витребувати у ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради нежилі підвальні приміщення загальною площею 44,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з технічними паспортами, складеними Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» станом на 27.11.2008 та 10.11.2011.
Заяву про перегляд заочного рішення судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Повний текст рішення складено 09.10.2025.
Суддя І.А. Павлик