Ухвала

Іменем України

10 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 686/12787/17

провадження № 61-12572ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 липня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 вересня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про повторне виселення боржника,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив повторно виселити ОСОБА_1 з будинку загальною площею 150,70 кв. м, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,06 га на землях садівничого товариства «Промінь» у м. Хмельницькому.

Заяву ОСОБА_2 мотивував тим, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2017 року, яке змінено постановою Хмельницького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року, ОСОБА_1 визнано такою, що втратила право користування будинком загальною площею 150,7 кв. м, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,06 га на землях садівничого товариства «Промінь» у м. Хмельницькому, та виселено її з цього будинку. Постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2017 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року залишено без змін. Постановою головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 12 жовтня 2021 року закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 686/12787/17 у зв`язку із виселенням ОСОБА_1 з будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 24 березня 2025 року при відвідуванні вказаного будинковолодіння було встановлено, що ОСОБА_1 повторно протиправно вселилася у вказаний будинок. Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просив заяву задовольнити.

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області ухвалою від 23 липня 2025 року заяву задовольнив. Повторно виселив ОСОБА_1 з будинку загальною площею 150,70 кв. м, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,06 га на землях садівничого товариства «Промінь» у м. Хмельницькому.

Хмельницький апеляційний суд постановою від 24 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 липня 2025 року - без змін.

06 жовтня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 липня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 вересня 2025 року, в якій,посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Судами встановлено, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2017 року у справі № 686/12787/17, яке змінено постановою Хмельницького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року, ОСОБА_1 визнано такою, що втратила право користування будинком загальною площею 150,7 кв. м, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,06 га на землях садівничого товариства «Промінь» у м. Хмельницькому, та виселено її з цього будинку.

Постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2017 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року залишено без змін.

Постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 17 квітня 2018 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 10 січня 2018 року у справі № 686/12787/17.

Постановою головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 12 жовтня 2021 року закінчено виконавче провадження № НОМЕР_1 у зв`язку із виселенням ОСОБА_1 з будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною десятою статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження у такому разі підлягає відновленню за постановою державного виконавця.

При повторному виселенні особи із житлового приміщення на підставі частини десятої статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» суд не досліджує правомірність такого виселення на предмет порушення житлових прав такої особи, а лише перевіряє факт самостійного вселення особи у приміщення, з якого вона була примусово виселена (див. постанову Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 345/3402/15).

Установивши, що постановою головного державного виконавця від 12 жовтня 2021 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про виселення ОСОБА_3 з будинку загальною площею 150,7 кв. м, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,06 га на землях садівничого товариства «Промінь» у м. Хмельницькому у зв`язку із фактичним виконанням судового рішення, після чого остання самовільно вселилася у це житлове приміщення, що підтверджується листом Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 07 квітня 2025 року № 59176-2025 та відеозаписами з бодікамер поліцейських, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про повторне її виселення із житлового приміщення.

Аргументи касаційної скарги висновків судів не спростовують та на законність судових рішень не впливають, зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 липня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 вересня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про повторне виселення боржника.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов