Номер провадження: 22-ц/813/44/25
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А. , Кострицького В.В.

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради, відповідачі ОСОБА_1 , Управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Врони Андрія Валентиновича

на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року, постановлену Київським районним судом м. Одеси у складі: судді Маломуж А.І. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, звільнення земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

11 жовтня 2019 року заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , Управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, звільнення земельної ділянки (в.м., а.с. 1-56).

Разом із позовом подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна а саме: житловий будинок, загальною площею 297,4 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

В обґрунтування наданої заяви позивач посилається на те, що предметом спору є рішення державного реєстратора про реєстрацію змін до права власності на об`єкт нерухомого майна, який може бути відчужений на користь третіх осіб, що ускладнить розгляд справи та подальше виконання рішення суду у даній справі (а.с в.м 60-63).

15 жовтня 2019 року ухвалою Київського районного суду міста Одеси заяву заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, звільнення земельної ділянки, задоволено повністю.

Накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок, загальною площею 297,4 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) (в.м., а.с. 64-66).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника Врони Андрія Валентиновича просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року.

Доводами апеляційної скарги є те, що в заяві про забезпечення позову відсутні обґрунтування та необхідність забезпечення позову, шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна. Крім того, скаржник вважає, що судом не було обґрунтовано причини застосування заходів забезпечення позову, не вказано на обставини, які свідчать про те, що не прийняття зазначеного заходу може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також відповідність позовним вимогам виду забезпечення позову (в.м., а.с. 68-75).

У відзиві на апеляційну скаргу перший заступник прокурора Одеської області просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, посилаючись на те, що скасування ухвали про забезпечення позову може призвести до відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що ускладнить розгляд справи та подальше виконання рішення суду у даній справі (в.м., а.с. 88-101).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2019 року (головуючий суддя Дришлюк А.І.) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження (в.м., а.с. 78).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року справу призначено до розгляду (в.м., а.с. 102).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 червня 2021 року призначено по справі будівельно-технічну експертизу. На вирішення експертизи, з урахуванням доводів представника апелянта та заперечень представника позивача, поставлені наступні запитання:

Чи можливо з технічної точки зору провести реконструкцію садового будинку, загальною площею 19,4 кв.м (площа до проведення реконструкції) без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, в двоповерховий житловий будинок, загальною площею 297,4 кв.м (площа після проведення реконструкції)?

Чи відповідає реконструйований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (ДБН, СНіП, стандартам, технічним умовам тощо)?

Чи була проведена реконструкція житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ? В разі проведення такої реконструкції, які саме приміщення були реконструйовані (прибудовані) та чи відповідає проведення також реконструкції нормам ДБН, СНіП тощо?

Чи проведена реконструкція судового будинку за адресою: АДРЕСА_1 зі зміною геометричних розмірів фундаментів у плані чи без такої зміни?

Яку частину земельної ділянки займає реконструйована частина будівель, споруд (їх розмір та конфігурація) за адресою: АДРЕСА_1 ?

Чи можливо привести в первинний стан реконструйований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 без загрози зсуву демонтування зазначеного житлового будинку, враховуючи інженерно-геологічні умови ділянки та суміжну забудову?

Чи існує загроза зсуву та деформації суміжних будівель під час експлуатації житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ? На час проведення експертизи провадження у справі було зупинено.

30 липня 2021 року до Одеського апеляційного суду надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, а саме:

1) інформацію чи відноситься земельна ділянка по АДРЕСА_1 до території з особливими умовами використання територій та до якої зони віднесено ділянку відповідно до генерального плану та правилам землекористування та забудови населеного пункту та чи затверджено проект планування з проектом межування території;

2) інформацію чи розроблялася будь-яка проектна документація на проведення комплексу протизсувних заходів території в зону якої входить земельна ділянка по АДРЕСА_1 тощо;

3) технічний паспорт на домоволодіння по АДРЕСА_1 , станом на теперішній час;

4) будівельний паспорт (проектну документацію) на проведення реконструкції садового будинку по АДРЕСА_1 ;

5) матеріали архівної справи (копії кожного аркушу) на об`єкт по АДРЕСА_1 .

17 вересня 2021 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшло про витребування доказів.

З метою виконання клопотання експерта, провадження у справі було поновлено.

Представником скаржника на виконання вищезазначеного клопотання були надані відповідні докази (за пунктами 1-3 клопотання експерта). При цьому, у зв`язку із неможливістю самостійно подати докази, зазначені у пункті 5 клопотання експерта, представник апелянта просив витребувати з КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради матеріали архівної справи (копії кожного аркушу) на об`єкт по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 травня 2023 року клопотання представника скаржника було задоволено та витребувано з КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради матеріали архівної справи (копії кожного аркушу) на об`єкт по АДРЕСА_1 .

На виконання вищевказаної ухвали 06 липня 2023 року до Одеського апеляційного суду надійшли копії матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у даній справі призначена судова будівельно-технічна експертиза. Матеріали справи направлені до експертної установи для проведення експертизи.

10 травня 2024 року до Одеського апеляційного суду були повернуті матеріали цивільної справи разом із висновком експерта № 23-3900 від 29 лютого 2024 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 травня 2024 року провадження у справі було поновлено, а справу призначено до розгляду 01 серпня 2024 року.

Судове засідання, призначене на 01 серпня 2024 року, не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючого у відпустці, розгляд справи відкладено на 05 вересня 2024 року.

Судове засідання, призначене на 05 вересня 2024 року, не відбулося у зв`язку із перебуванням судді-учасника колегії у відпустці, розгляд справи відкладено на 28 листопада 2024 року.

Судове засідання, призначене на 28 листопада 2024 року, не відбулося у зв`язку із перебуванням судді-учасника колегії у відпустці, розгляд справи відкладено 20 лютого 2025 року.

У судовому засіданні, призначеному на 20 лютого 2025 року, оголошено перерву до 05 березня 2025 року.

Судове засідання 05 березня 2025 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному.

Відповідно до наказу голови Одеського апеляційного суду № 66-ос від 11.04.2025 суддю ОСОБА_3 відраховано зі штату Одеського апеляційного суду у зв`язку з припиненням повноважень судді.

Відповідно до п. 3.9 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28.03.2025 року із змінами, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено склад суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Назарову М.В.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 травня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 30 вересня 2025 року.

У судовому засіданні 30 вересня 2025 року представник відповідачки адвокат Врона А.В. підтримав доводи апеляційної скарги. Представник прокуратури Бондаревський О.М. та представник позивача Одеської міської ради Вишнивецька А.О. апеляційну скаргу не визнали. Інші учасники справи, належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися, що не є перешкодою в розумінні ч. 2 ст. 372 ЦПК України для розгляду справи, зокрема відповідачка ОСОБА_1 повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, в установленому законом порядку, оскільки її представник повістку отримав 09.08.2025 7:44:14 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 247 в.м.), другий відповідач Управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради повістку отримав 09.08.2025 7:38:40 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 247зв. в.м.).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогах оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права убачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача.

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що:

«38. Велика Палата Верховного Суду підтверджує сформульовані нею у справах № 914/1570/20, № 381/4019/18 висновки та додатково зазначає таке.

40. Після набрання чинності Законом № 2147-VIII частини першу, другу статті 149 ЦПК України викладено в такій редакції: «Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом».

41. Тобто з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду…

46. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

47. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

48. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.»

За обставинами даної справи, звертаючись до суду із позовом заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради просив:

1) скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ОД52 від 01 червня 2017 року;

2) визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича від 09 лютого 2018 року (індексний номер рішення: 39613779) про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

3) визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича від 16 лютого 2018 року (індексний номер рішення: 39725742) про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

4) зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку шляхом приведення самочинно реконструйованого садового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , за власний рахунок у відповідність до технічного паспорту (на садовий (дачний) будинок АДРЕСА_1 ), виготовленого ТОВ «Нове бюро технічної інвентаризації» від 26 серпня 2018 року.

Разом із позовною заяву до суду було подано заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої позивач посилався на те, що предметом спору є рішення державного реєстратора про реєстрацію змін до права власності на об`єкт нерухомого майна, який може бути відчужений на користь третіх осіб, що ускладнить розгляд справи та подальше виконання рішення суду у даній справі.

Суд першої інстанції погодився із доводами позивача та, задовольняючи заяву про забезпечення позову, зазначив, що приймаючи до уваги предмет розгляду зазначеної справи, яким, зокрема, є вимоги позову щодо приведення самочинно реконструйованого садового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , за власний рахунок у відповідність до технічного паспорту від 26 серпня 2018 року та скасування рішення про державну реєстрацію, суд вважав вимоги позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний садовий будинок співмірними із заявленими позовними вимогами, вбачав імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у випадку незадоволення судом заяви позивача.

Переглядаючи вказане процесуальне судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Вказаних правильних висновків суду не спростовують помилкові доводи апеляційної скарги про те, що ні заява про забезпечення позову, ні оскаржувана ухвала, не містять аргументів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а також доказів, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки без вжиття заходів забезпечення позову відповідачка має можливість безперешкодно відчужити спірне нерухоме майно. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки квартира залишається в її володінні та користуванні.

Крім того, Верховний Суд сформулював та підтримує сталу правову позицію про те, що у разі подання позову про стягнення коштів відповідач, якщо немає відповідних обмежень, може у будь-який момент розпорядитися коштами та відчужити майно. І це у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача (постанова від 11.12.2023 у справі № 904/1934/23).

Отже, хоча і посилання позивача на те, що відповідачка може намір відчужити спірне майно на користь третіх осіб не підкріплене відповідними доказами, проте апеляційний суд з огляду на наведену практику ВС вважає, що вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідачки в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування у разі вимоги надання відповідних доказів завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Крім того, якщо власник майна не має наміру його відчужувати до ухвалення рішення суду, то фактично саме по собі накладення арешту на таке майно будь-яким чином не порушує його прав та інтересів, оскільки він не обмежений у праві володіння та користування цим майном. Порушення таких прав настає лише тоді, коли власник бажає відчужити майно, але ухвала про арешт такого майна є перешкодою у вчиненні цих дій.

Застосований захід забезпечення позову спрямований на збереження існуючого становища у спірних правовідносинах до завершення розгляду справи.

Колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14 лютого 2022 року у справах № 644/3734/21, № 367/3628/21.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності заяви про забезпечення позову вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України у зв`язку із відсутністю в даній заяві пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення колегія суддів відхиляє з огляду на те, що відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та не вирішення судом питання зустрічного забезпечення не є підставою для скасування оскаржених судових рішень, оскільки не позбавляє відповідача права звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 21 грудня 2020 року у справі №487/5726/19 та від 30 червня 2021 року у справі №752/2342/19, від 23 грудня 2022 року у справі №760/34352/21, від 17 січня 2024 року у справі №522/11884/22-Е.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди з судовим рішенням і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, тому ухвалу суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Врони Андрія Валентиновича залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 03 жовтня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький