ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 314/510/25

провадження № 61-11230св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявниця - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Міністерство оборони України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 16 липня 2025 року у складі колегії суддів6 Трофимової Д. А., Кухаря С. В. Онищенка Е. А., і ухвалив таку постанову.

Зміст заявлених вимог

1. У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

2. На обґрунтування вимог ОСОБА_1 зазначала, що з 2018 року вона разом з ОСОБА_2 проживала як дружина та чоловік за адресою:

АДРЕСА_1 . Шлюб між ними не було зареєстровано.

3. Посилалася на те, що за час проживання однією сім`єю вони з ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, займалися благоустроєм будинку: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, всі свята проводили в колі друзів.

4. 03 листопада 2024 року на її адресу надійшов корінець сповіщення № 490, в якому зазначено: «Прошу сповістити громадянку ОСОБА_1 , яка проживає: АДРЕСА_1 , про те, що її цивільний чоловік, стрілець-снайпер І аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваний на військову службу по загальній мобілізації 22.08.2024 року

ІНФОРМАЦІЯ_2 , 31.10.2024 року виконував бойове завдання у складі підрозділу на тимчасово непідконтрольній України території в районі

н.п. Максимільянівка, Донецької області. В результаті артилерійського, мінометного обстрілу та атаки FPV-дронів з боку противника було втрачено зв`язок з солдатом ОСОБА_2 , який не повернувся до підрозділу та вважається зниклим безвісті за особливих обставинах під час захисту Вітчизни».

5. Крім того, 04 листопада 2024 року їй надійшло сповіщення, в якому зазначено що її цивільний чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зник безвісті 31 жовтня 2024 року при виконанні бойового завдання.

6. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт, що вона та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

7. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2018 року.

8. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наданими до матеріалів справи доказами та показами свідків підтверджується заявлений факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як жінки та чоловіка. Оскільки зазначений факт породжує для заявниці юридичні наслідки, суд вважав, що наявні правові підстави для його встановлення в судовому порядку.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

9. Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 липня 2025 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено. Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 березня 2025 року у цій справі скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

10. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції щодо доведеності заявницею факту спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зазначено, що ОСОБА_1 не надала достатніх доказів, які б свідчили про те, що між нею та ОСОБА_2 склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю). Саме лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї.

Узагальнені доводи касаційної скарги

11. 27 серпня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду від 16 липня 2025, у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

12. Підставами касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанцій заявниця зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 761/3325/17-ц (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

13. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність доказів, які підтверджують факт їхнього спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зауважує, що їх спільне проживання підтверджене, як довідкою виконавчого комітету Петро-Михайлівської сільської ради від 13 листопада

2024 року № 600, так і показами свідків. Посилається заявниця на те, що за час спільного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, всі свята проводили в колі друзів. Зазначає про наявність у неї листування у месенджерах та здійснення переказів між їхніми банківськими рахунками.

14. Вважає, що Міністерством оборони України до апеляційної скарги не долучено жодних доказів на спростування обставин, правильно встановлених у рішенні суду першої інстанції. Постанова суду апеляційної інстанції, на її думку, є необґрунтованою.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

15. Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.

16. Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 314/510/25, витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.

17. 23 вересня 2025 року матеріали зазначеної вище цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

18. 16 вересня 2025 року Міністерство оборони України через підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.

19. Відзив обґрунтований посиланням на те, що апеляційний суд належним чином дослідив надані заявницею докази та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту її спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зауважує, що згідно з висновками Верховного Суду, показання свідків не можуть свідчити про факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20. Згідно з довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 23 травня 2023 року № 1

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації - 05 березня 2004 року.

21. Згідно з довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 12 січня 2023 року № 1

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , дата реєстрації - 30 березня 2017 року.

22. З довідки виконавчого комітету Петро-Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 06 від 03 січня 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 2018 року разом з цивільною дружиною

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ведуть спільне господарство.

23. На ім`я ОСОБА_1 адресоване сповіщення № 1/Ф/90116

від 04 листопада 2024, яким її повідомлено, що її цивільний чоловік солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зник безвісті 31 жовтня 2024 року при виконанні бойового завдання за особливих обставинах під час захисту Вітчизни.

24. Як вбачається з корінця сповіщення № 490 від 03 листопада 2024 року

№ 1634/13108 ОСОБА_1 військовою частиною повідомлено: «Прошу сповістити громадянку ОСОБА_1 , яка проживає: АДРЕСА_1 , про те, що її цивільний чоловік, стрілець-снайпер І аеромобільного відділення військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваний на військову службу по загальній мобілізації 22.08.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , 31.10.2024 виконував бойове завдання у складі підрозділу на тимчасово непідконтрольній України території в районі н.п. Максимільянівка, Донецької області. В результаті артилерійського, мінометного обстрілу та атаки FPV-дронів з боку противника було втрачено зв`язок з солдатом ОСОБА_2 , який не повернувся до підрозділу та вважається зниклим безвісті за особливих обставинах під час захисту Вітчизни».

25. З відповіді начальника Вільнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06 березня

2025 року вбачається, що по відділу актових записів про народження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, народження дітей, стосовно громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виявлено.

26. В судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідків були допитані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які пояснили суду, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

27. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.

28. Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

29. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

30. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

31. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

32. У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

33. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

34. Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

35. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

36. Положеннями частини першої статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно,набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

37. Частиною четвертою статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб належать жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

38. Статтею 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» до числа близьких родичів віднесено осіб, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі осіб, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Статтею 6 цього Закону визначені права близьких родичів. Виникнення і реалізація цих прав не ставиться у залежність від рішення суду про встановлення факту спільного проживання.

39. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

40. Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

41. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

42. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).

43. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі

№ 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі

№ 694/1540/20).

44. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

45. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).

46. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

47. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

48. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

49. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

50. Суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку поданим заявницею доказам на підтвердження факту її проживання з ОСОБА_2 з 2018 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу у їх сукупності та з урахуванням принципу балансу вірогідностей дійшов загалом обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 .

51. Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, що надані

заявницею докази у їх сукупності не підтверджують тривалого спільного її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю, наявності у них спільних витрат, купівлю майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наданням взаємної допомоги, наявності усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням тощо.

52. Посилання касаційної скарги ОСОБА_1 на те, що за час спільного проживання вони з ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, всі свята проводили в колі друзів, є необґрунтованими, оскільки на підтвердження зазначених обставин заявниця не надала суду жодного письмового доказу. Відсутні у матеріалах справи також докази, які б підтверджували переписку між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо спільних сімейних справ та здійснення банківських переказів між ними, купівлю майна, речей для спільного користування. Також відсутні спільні світлини.

53. Суд апеляційної інстанції мотивовано виснував, що надані заявницею докази підтверджують лише спільне проживання протягом певного періоду за однією адресою, що не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. Доказів, які б підтверджували факт ведення з ОСОБА_2 спільного господарства, спільного бюджету та наявності взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю/сім`ї, заявниця не надала.

54. Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суд надав обґрунтовану правову оцінку.

55. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

56. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та наданої правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявниця у касаційній скарзі.

57. Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).

58. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

59. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Запорізького апеляційного суду від 16 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович