СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/1459/25
Провадження № 2/306/998/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Вінер Е.А.

з секретарем Чубірка О.А.

з участю адвоката позивача Мельник П.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сваляві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_2 ) про вселення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про вселення. Поданий позов обгрунтовує тим, що відповідно до договору дарування від 17 червня 2023 року, посвідченого державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори Мукачівського району Закарпатської області Дядюша О.О., зареєстрованого в реєстрі №462, ОСОБА_4 подарувала 3/4 частки в житловому будинку АДРЕСА_2 . Іншими власниками із1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які мають по 1/12 частки. На теперішній час цілим домоволодінням користується ОСОБА_2 . Позивачка неодноразово намагалась домовитись з ОСОБА_2 про користування 3/4 частки у домоволодінні, однак вона не бажає нічого узгоджувати. А тому позивач просить вселити її в будинок АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді від 15 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10 вересня 2025 підготовче провадження закрите, справу призначено до розгляду спору по суті.

В судовому засіданні позивач та її адвокат позов підтримали та просили задоволити.

Відповідачі в судове засідання не зявились, повідомлялись належним чином у відповідності до ст.130 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 81 ч.1 ЦПК України передбачено,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine») від 02 грудня 2010 року, поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зав`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю(ст.356 ЦК України).

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ст. 358 ЦК України).

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Частиною 1ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно достатті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом установлено, що відповідно до договору дарування від 17 червня 2023 року, посвідченого державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори Мукачівського району Закарпатської області Дядюша О.О., зареєстрованого в реєстрі №462, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 3/4 частки в житловому будинку АДРЕСА_2 (а.с.7-9).

Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 26 вересня 2023 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Гуледза А.Г., реєстровий номер 2059 стверджується, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із 1/4 частки житлового будинку мають по 1/12 частки будинку АДРЕСА_2 .

Суд, встановивши, що позивач є співвласником майна, а саме будинку АДРЕСА_2 , а тому має право володіти, користуватись та розпоряджатись майном. Враховуючи наведене, позов необхідно задоволити.

Керуючись ст.3-5, 10-13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_2 ) про вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до будинку АДРЕСА_2 .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 16 жовтня 2025 року.

Суддя Свалявського районного суду

Закарпатської області Е.А.Вінер