Справа № 459/3144/24 Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю.Д.
Провадження № 22-ц/811/1607/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пащука Артема Ігоровича та відповідача ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 квітня 2025 року в складі судді Дем`яновської Ю.Д. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушеня, -

встановив:

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на його користь завдану моральну шкоду в сумі 100000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 18 серпня 2019 року, о 19:30 години, на березі технічного каналу Добротвірської ТЕС, що на території с.Долина, Кам`янка-Бузького району (до набрання чинності постанови Верховної ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів»), Львівської області, умисно наніс йому тілесні ушкодження у вигляді одного садна на лівій нижній кінцівці, одного синця на правій нижній кінцівці, одного синця на грудній клітці зліва, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, тобто відповідач вчинив відносно нього кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Через протиправну поведінку відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я від кримінального правопорушення та які спричинили негативні зміни у його житті, а саме: він дотепер переживає почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою обвинуваченого. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання часу на лікування. Проведення правових заходів, витрачання часу на судові засідання обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів та дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Позивач оцінив розмір заподіяної йому моральної шкоди в сумі 100 000 грн, яку просив стягнути з відповідача.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 10 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь державного бюджету судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 40 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили представник позивача ОСОБА_1 адвоката Пащука А.І. та відповідач ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі, поданій адвокатом Пащуком А.І., в інтересах ОСОБА_1 , представник зазначає про незаконність та необгрунтованість рішення, прийняття такого при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків суду, викладених у рішенні обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що ОСОБА_1 завдано фізичного болю з спричиненням тілесних ушкоджень. Обвинувачений шкоду позивачу не відшкодував. На даний час відповідач категорично заперечує нанесення тілесних ушкоджень, хоча при розгляді кримінального провадження визнав той факт, що він побив людей.

Вказує, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та те, що відповідач зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду, проте із визначеним судом розміром моральної шкоди в сумі 5000 грн. категорично не погоджуються. Вважає, що виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, з врахуванням глибини, часу фізичних та душевних страждань, їх тривалості, відшкодування в сумі 5000 грн. є неспівмірною із завданою шкодою.

Наголошує, що суд мав дати оцінку доказам, а саме відеозапису події нанесення тілесних ушкоджень та зухвалості поведінки ОСОБА_2 , який чує безкарність своїх вчинків. Важливим є те, що ОСОБА_2 визнає факт достовірності вказаних відеозаписів.

Відповідач по сьогодні, виходячи із відзиву на позовну заяву, не засуджує своєї протиправної поведінки та не прагне усунути заподіяну шкоду.

Оскільки факт заподіяння шкоди є доведеним, а тому виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи тривалість порушення, заперечення відповідачем своєї протиправної поведінки, вважає що розумним розміром відшкодування буде 100 000 грн.

Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 квітня 2025 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що позовні вимоги грунтуються на неправдивій інформації, жодних неприязних стосунків між ним та позивачем не було. Події мали місце на технічному каналі Добротвірської ТЕС під час виявлення факту браконьєрства зі сторони позивача, внаслідок чого позивача було притягнуто до адмінвідповідальності та сплачено ним штраф. Зважаючи на вибачення прокурора та його пропозицію, він подав заяву про припирення провадження.

Зауважує, що закриваючи провадження у справі за ст. 46 КК України, суд першої інстанції не вивчив обов`язкові умови, при яких може бути закрите провадження, а саме роз`яснити учасникам наслідки закриття кримінального провадження, а також про можливість закрити провадження тільки при відшкодуванні шкоди.

Вирішуючи про стягнення моральної шкоди, суд не взяв до уваги висновок судової експертизи, який підтверджує, що жодних моральних і фізичних страждань не було, а був монтаж, щоб уникнути відповідальності за ст. 345 КК України. Ще одним підтвердження вигаданих фізичних і моральних страждань є те, що по ОСОБА_3 відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 384 КК України по факту дачі неправдивих показів щодо ОСОБА_2 , відносно отримання легких тілесних ушкоджень.

Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Учасники справи будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 07 жовтня 2025 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що протиправність діяння, вина ОСОБА_2 в нанесенні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 у вигляді одного садна на лівій нижній кінцівці, одного синця на правій нижній кінцівці, одного синця на грудній клітці зліва 18 серпня 2019 року, близько 19:30 години, на березі технічного каналу Добротвірської ТЕС, що на території с. Долина, Кам`янка-Бузького району (до набрання чинності постанови Верховної ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів») є встановленою та повторному доведенню не підлягає.

В той же час, судом враховано, що звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим, передбачене статтею 46 КК України, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження та не є підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

Суд вказав, що спричинені тілесні ушкодження, про які вказує позивач, потягнули зміни в його житті, зокрема пов`язані з необхідністю відновлення стану здоров`я, що потягнуло за собою зміни в організації його життя, докладання додаткових зусиль для організації такого, а відтак дішов висновку, що ОСОБА_1 завдано моральної шкоди через фізичні, душевні та моральні страждання.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що глибина, тривалість та істотність фізичних та душевних страждань, описані позивачем, є суб`єктивним, в той час як ступінь тяжкості завданих тілесних ушкоджень, які віднесені до категорії легких тілесних ушкоджень, є об`єктивним критерієм, а тому заявлений позивачем розмір відшкодування в розмірі 100 000 грн., не доведений позивачем належними та допустимими доказами.

Суд зазначив, що сам факт заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді одного садна та двох синців у вказаний вище спосіб, з усією очевидністю свідчить про заподіяння йому внаслідок цих дій моральної шкоди. При цьому, зважаючи на те, що позивачем не долучено жодних належних та допустимих доказів на підтвердження розміру, виду, характеру та тривалості моральних страждань позивача саме в описаному в позові діапазоні, суд визначив розмір відшкодування в сумі 5000 гривень.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Цивільно-правова відповідальність може мати місце при наявності складу адміністративного чи кримінального правопорушення. Саме склад адміністративного чи кримінального правопорушення є тим юридичним фактом який породжує правовідносини між порушником і потерпілим та створює певні правомірні вимоги потерпілого та обов`язки порушника відшкодувати шкоду завдану протиправними діями.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Судом встановлено, що ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 25.05.2022 справа № 446/640/22, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із його примиренням з потерпілими ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на підставі ст. 46 КК України, а кримінальне провадження №0000362 відносно нього за ч.1 ст. 125 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Як вбачається з вказаного рішення суду ОСОБА_2 18 серпня 2019 року, о 19:30 години, знаходячись на березі технічного каналу Добротвірської ТЕС, що на території с. Долина, Кам`янка-Бузького району (до набрання чинності постанови Верховної ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів»), Львівської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків між ним та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, зловив рукою за шию ОСОБА_1 та застосувавши силу штовхнув його, внаслідок чого ОСОБА_1 впав на землю обличчям до низу, після чого ОСОБА_2 підтягнувши його шляхом волочіння по землі, сів на його спину та наніс йому три удари кулаком правої руки в грудну клітку справа та два удари кулаком правої руки в область грудної клітки зліва. Продовжуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_2 , перебуваючи на спині у ОСОБА_1 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, наніс два удари кулаком правої руки в грудну клітку зліва ОСОБА_5 , який сидів поряд на землі. Внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_2 по відношенні до ОСОБА_1 , останньому спричинено тілесні ушкодження у вигляді одного садна на лівій нижній кінцівці, одного синця на правій нижній кінцівці, одного синця на грудній клітці зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_2 по відношенні до ОСОБА_4 , останньому спричинено тілесні ушкодження у вигляді п`яти синців на грудній клітці зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Згідно із висновком експерта №37/2019 від 19.08.2019 при судово-медичній експертизі потерпілого ОСОБА_1 виявлено одне садно на лівій нижній кінцівці, один синець на правій нижній кінцівці, один синець на грудній клітці зліва, що виникли від тупого твердого предмета (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, якими зокрема могли утворитися від руки, ноги у взутті, палкою та іншими сторонніми предметами, які утворились 18.08.2019 від побиття невідомими. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Виходячи із наведених роз`яснень, звільнення від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, оскільки кримінальна справа припиняється з нереабілітуючих для особи підстав.

Так, Верховний Суд у постанові від 02.12.2021, справа № 449/1689/19 наголосив, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Таким чином, звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 46 КК Україниу зв`язку з примиренням із потерпілим та закриття кримінального провадження свідчить про визнання відповідачем факту вчинення ним вказаного кримінального проступку, вини та факту заподіяння своїми діями шкоди.

Разом з цим, в даній справі обставини щодо заподіяння позивачу шкоди внаслідок протиправних дій відповідача встановлені на підставі наявних у матеріалах справи доказів, зокрема, матеріалів кримінального провадження.

За таких обставин, з огляду на закриття кримінального провадження щодо відповідача, доведення його вини у заподіянні шкоди має відбуватися на загальних підставах, встановлених ст. 1166 ЦК України, за наявності складу цивільного правопорушення, елементами якого є: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вину завдавача шкоди.

Суд першої інстанції врахував наведені вище обставини та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність обставин щодо неправомірності дій відповідача, заподіяння ним шкоди позивачу, наявності безпосереднього причинного зв`язку між діями і шкодою та вини відповідача.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо висновків суду в частині часткового стягнення матеріальної шкоди в цілому повторюють доводи його відзиву на позовну заяву, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про недоведеність завдання позивачу моральної шкоди апеляційний суд вважає неспроможними. Судом першої інстанції враховано факт, що у зв`язку із заподіянням позивачу ушкодження здоров`я, які відносяться до легкого ступеня тяжкості, йому завдана моральна шкода, яка полягає у необхідості відновлення стану здоров`я, що у свою чегу потягнуло за собою зміни в організації його життя, докладання додаткових зусиль для організації такого.

В свою чергу, статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина першастатті 1167 ЦК України).

Аналіз статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 вказаної Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007).

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача, а саме заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , позивачу дійсно заподіяно моральну шкоду, що виразилась у душевних стражданнях, як під час заподіяння тілесних ушкоджень, так і в подальшому для організації свого життя, порушенні звичних для нього життєвих зв`язків та звичного ритму життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував факт заподіяння позивачу саме легких тілесних ушкоджень, ступінь вини відповідача, характер вчиненого діяння та його наслідки, обсяг душевних страждань позивача, поведінку відповідача та тривалість вимушених змін, і дійшов висновку, що з урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості, моральне відшкодування у розмірі 5000 грн. є належним способом відновлення прав позивача.

З таким висновком погоджується й колегія суддів, оскільки такий ґрунтується на вимогах законодавства та дійсних обставинах справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення в частині вимог про стягнення моральної шкоди відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пащука Артема Ігоровича та відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 07 жовтня 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк