345/1220/25
2/465/2541/25
У Х В А Л А

про передачу справи за підсудністю

10.10.2025 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Баран О.І.,

з участю секретаря судового засідання Щирби Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ),

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ АВТО ПЛЮС» (, місцезнаходження: 69005 Україна, м. Запоріжжя, пр. Соборний буд. 158-б),

предмет позову: витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У провадження Франківського районного суду м. Львова на підставі ухвали судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Мигович О.М. від 20.03.2025 надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ АВТО ПЛЮС» (далі ТОВ «ВЕСТ АВТО ПЛЮС»), про стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 4 000 000,00 грн, набутих відповідачем без достатньої правової підстави.

Справу передано за місцем знаходження відповідача за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 93А. Позивачем указана ухвала не оскаржувалась.

З урахуванням приписів ч. 2 ст. 32 ЦПК України, справу передану з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, прийнято до провадження судом, якому вона надіслана та ухвалою від 05.05.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 31-32).

Підготовчі судові засідання у справі призначалися неодноразово.

Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом доставлення документів до Електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд» у системі ЄСІТС. Однак, зважаючи на неявку відповідача його також повідомлено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, такі повернулися на адресу суду без вручення, із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 71, 75).

Враховуючи пасивність відповідача та неподання жодною із сторін витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача та повернення рекомендованих повідомлень на адресу суду без їх вручення, беручи до уваги наявні за таких обставин сумніви суду у дійсному місці знаходження відповідача у справі, а також вимоги щодо законності та обґрунтованості судового рішення згідно зі статтею 263 ЦПК України, судом отримано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 924/971/23, суд не позбавлений можливості самостійно дослідити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Крім цього, відомості, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача не стосуються предмета спору, а містять дані щодо його місцезнаходження, що узгоджується із п. 1 ч. 7 ст. 128 ЦПК України.

Із відповіді №1873185 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача встановлено, що він зареєстрований за адресою: 69005, Запорізька обл., м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158 Б.

Крім цього, встановлено, що 06.10.2025 до реєстру внесено запис про перебування юридичної особи в процесі провадження у справі про банкрутство. Встановлено, що ухвалою Господарського суду Запорізької області 12.08.2025 постановлено відкриття провадження у справі №908/1529/25 про банкрутство відповідача.

У підготовче судове засідання, призначене на 10.10.2025 учасники справи не з`явились, про час і місце розгляду справи, відповідно до довідок про доставку електронних документів, повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Господарським процесуальним кодексом України (надалі ГПК України) встановлено, що:

-господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України (частина 1 статті 20);

-справи, передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника (частина 9 статті 30).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми цього Кодексу мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів, незалежно від часу відкриття провадження у справі про банкрутство та справ позовного провадження.

За умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. Така ж правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 918/420/16, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 908/4057/14, від 11 липня 2018 року у справі № 922/3040/17, від 29 листопада 2019 року у справах № 908/130/15-г, №923/1194/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 921/557/15-г.

Законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарсько/юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача. Таке врегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Отже, законодавець підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17, від 15 червня 2021 року у справі № 916/585/18 (916/1051/20).

У постановах від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, від 19 червня 2019 року у справах № 289/718/18 та №289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикції усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Відтак, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію 21 жовтня 2019 року Кодексу України з процедур банкрутства повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постановах від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19) та від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Отже, спір, який виник між сторонами у цій справі, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №905/2030/19 (905/1159/20) (провадження № 12-92гс20) зазначено, що, визначаючи юрисдикційність спорів з майновими вимогами боржника та до боржника, щодо якого здійснюється процедура банкрутства, Велика Палата Верховного Суду уже неодноразово зазначала про необхідність розгляду спорів між боржником та іншими суб`єктами (як органами, наділеними владними повноваженнями, так і суб`єктами приватно-правових відносин) щодо майна боржника в межах процедури банкрутства.

Таким чином, статусу учасника справи про банкрутсво набувають усі фізичні та юридичні особи в межах цієї справи по усіх майнових спорах, стороною в яких є боржник: спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна: спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь- яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно: спори про стягнення заробітної плати: спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимогдо боржника.

При цьому, як зазначалося вище, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Іншими словами, якщо відносно відповідача відкрито справу про визнання його неплатоспроможним, то інші учасники даної цивільної справи, автоматично стають учасниками справи про неплатоспроможність.

Стаття 31 ЦПК України регламентує передачу справи з одного суду до іншого в межах цивільної юрисдикції, а відтак правовою підставою для передачі справи до суду господарської юрисдикції є частина 3 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Керуючись ст. 259, 260, 261, 354, 355 ЦПК України, ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, суд,-

п о с т а н о в и в:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ АВТО ПЛЮС», про витребування майна з чужого незаконного володіння передати за підсудністю до Господарського суду Запорізької області (місцезнаходження: 69000, м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, буд. 4).

Копію ухвали невідкладно направити учасникам справи.

Передачу справи на розгляд вказаного суду за встановленою підсудністю здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження даної ухвали, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Баран О.І.