Справа № 686/5745/24
Провадження № 2/686/286/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Гайдуку А.С.

за участю представника позивача Журби М.В.,

представників відповідачів Гринишина І.П., Ленчика В.М., Мороз Т.М., Усатенка Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, ОСОБА_2 про стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом звернувся ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями та бездіяльністю органів державної влади.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 12.07.2019 працівниками поліції в рамках кримінального провадження № 003637 від 17.05.2019 в нього незаконно вилучено транспортний засіб «TOYOTALANDCRUISER 200», номерний знак НОМЕР_1 , який на даний час не повернуто.

Вважає, що йому, як потерпілому у кримінальному провадженні № 003637, внаслідок незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, та інших процесуальних дій, завдано матеріальну та моральну шкоду. Просить суд стягнути з відповідачів шкоду в сумі 3916228,00 грн.

В судове засідання представник позивача з`явився, підтримав позовні вимоги, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

Представники відповідачів в судове засідання з`явилися, заперечили проти позовних вимог, навівши аргументи, викладені у відзивах на позов.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 29.02.2024 року відкрито провадження, справу призначено у підготовче засідання у загальному проваджені.

28.03.2024 року до суду від Державного бюро розслідувань надійшов відзив на позов, у якому заперечуються позовні вимоги посилаючись на те, що постановою слідчого провадження закрито та що не є неналежним відповідачем по справі .

03.04.2024 року Офісом Генерального прокурора до суду подано відзив на позов, у якому заперечуються позовні вимоги посилаючись на те, що позивачем не доведено у вимогах заподіяня йому моральної шкоди зазначеним органом, а також зазначено що є неналежним відповідачем по справі,

12.04.2024 року Національною поліцією України подано відзив на позов, у якому заперечуються позовні вимоги посилаючись на те, що позивачем не доведено у вимогах заподіяня йому моральної шкоди зазначеним органом, а також зазначено що є неналежним відповідачем по справі.

18.02.2025 року позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд стягнути на його користь 2 млн. грн. моральної шкоди та всього стягнути 3916228 грн.

Ухвалою суду 28.07.2025 року закінчено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 21.08.2025 року.

30.09.2025 року ухвалено рішення по справі.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Встановлено, що 17.05.2019 року Дарницьким управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003637 за заявою ОСОБА_2 про незаконне заволодіння його транспортним засобом. Нагляд у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням забезпечувався прокурорами Дарницької окружної прокуратури.

Прокурором у кримінальному провадженні у порядку ст. 218 КПК України 15.04.2021 році прийнято рішення про доручення здійснення подальшого досудового розслідування Бучанському районному управлінню поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, а процесуальне керівництво здійснювалось Києво-Святошинською окружною прокуратурою.

Слідчим Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області 29.11.2021 року кримінальне провадження №0003637 закрито на підставіабз. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

Крім того, 17.04.2020 році Дарницьким управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002263 за фактом незаконних дій ОСОБА_2 щодо арештованого майна, який, отримавши згідно рішення суду першої інстанції на відповідальне зберігання транспортний засіб, приховує його після скасування апеляційним судом вказаного судового рішення.

Нагляд у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням забезпечувався прокурорами Дарницької окружної прокуратури.

Слідчим Дарницького УП 30.12.2021 році кримінальне провадження №0002263 закрито на підстав абз. 2 п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

Крім цього, 14.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві про вчинення працівниками поліції кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України. За вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР та зареєстровано кримінальне провадження №0000109. Органом досудового розслідування азначеного провадження визначено ТУ ДБР у м. Києві. За результатами розслідування постановою слідчого від 30.09.2020 року зазначене провадження закрито у звязку з відсутністю у діях службових осіб Дарницького УП ГУнП у м. Києві складу злочину.

Прокурори Офісу Генерального прокурора у кримінальних провадженнях № № 0003637 (за заявою ОСОБА_2 про незаконне заволодіння його транспортним засобом), 0002263 (за фактом незаконних дій ОСОБА_2 щодо арештованого майна), 0000109 (щодо зловживання службовим становищем Дарницьким УП ГУНП у м. Києві в частині неповернення цього автомобіля його власнику) нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, не здійснювали.

Дії Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, їх посадових осіб у зазначених кримінальних провадженнях у встановленому законом порядку судом незаконними, не визнавалися.

Так, відповідно до постанови Хмельницького апеляційного суду від 14.06.2021 року у справі № 686/18233/20 рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.02.2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про витребування рухомого майна скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення., яким витребувано від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 автомобіль ToyotaLandCruiser, 2011 року випуску та ключі до нього.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.11.2022 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.02.2021 року у нескасованій частині та постанову Хмельницького апеляційного суду від 14.06.2021 у справі 686/18233/20, залишено без змін.

4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав

Необгрунтованими є твердження позивача та представника, що дії відповідачів щодо вилучення та неповернення транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER 200, д/н НОМЕР_2 яким позивач пов`язує заподіяння моральної шкоди, є незаконними та про те, що вказаний автомобіль є його власністю, посилаючись на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Так, як вище вказана позиція спростовується постановою Хмельницького апеляційного суду від 14.06.2021 року у справі №686/18233/20 рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про витребування рухомого майна скасовано, та ухвалено в цій частині нове судове рішення, якимвитребувано від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 автомобіль ToyotaLandCruiser, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , номерний знак (на теперішній час) НОМЕР_1 , та ключі до нього.

Із вказаного судового рішення вбачається, що у провадженні суду перебувала цивільна справа відповідно до якої ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «АвтостелТрейд», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві, про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що суд першої інстанції, встановивши, що вибуття автомобіля ToyotaLandCruiser 200 4.5D Універсал-В, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , відбулося поза волею позивача на підставі неукладеного договору комісії, помилково не застосував до спірних правовідносин положення статті 388 ЦК України і не задовольнив позовні вимоги про витребування спірного транспортного засобу з володіння останнього від набувача ОСОБА_1 на користь законного власника.

Постановою Верховного Суду від 24.11.2022 у справі № 686/18233/20 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Хмельницького апеляційного суду від 14.06.2021 у справі № 686/18233/20 залишено без змін. Поновлено виконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 14.06.2021 року.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що вимога позивача про відшкодування вартості т/з TOYOTA LAND CRUISER 200, є необґрунтованою та безпідставною тому в її задоволені, слід відмовити.

Суд вважає, що доводи ОСОБА_1 , викладені у позовній заяві, щодо завдання йому шкоди Офісом Генерального прокурора, Національною поліцією України, Державним бюро розслідувань, не підтверджено належними та допустимими доказами, які б свідчили про протиправні дії або бездіяльність відповідача щодо розгляду його звернень.

Саме на позивача покладено обов`язок довести в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань позивач виходить, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Крім того, твердження позивача про наявність завданої йому шкоди не ґрунтуються на вимогах ст. 82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загально визначених підставах згідно зі статтею 81 ЦПК України.

Також, будь яких доказів, на обґрунтування своїх вимог в частині стягнення моральної шкоди з Офісу Генерального прокурора суду, не надано, а саме не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідача.

Оскільки позивачем не наведено доказів, на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статті 81 ЦПК України року є процесуальним обов`язком позивача, в задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди до Офісу Генерального прокурора на думку суду, слід відмовити.

Також, позивачем та представником до позову не долучено жодного належного та допустимого доказу на підтвердження двох обов`язкових складових складу цивільного правопорушення Національною поліцією України, а саме:

1) не вказано та не підтверджено доказами неправомірність дій/бездіяльності саме Національної поліції України або її посадових осіб та, відповідно,

2) не обґрунтовано та не підтверджено доказами причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, тим самим порушуючи обов`язок доказування, встановлений положеннями статей 81, 82 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, дії Національної поліції України або її посадових осіб у вищевказаних кримінальних провадженнях у встановленому законом порядку судом незаконними не визнавалися.

Судових рішень, які б в цій справі могли мати преюдиційне значення на підтвердження неправомірності дій/бездіяльності саме центрального органу управління поліції - Національної поліції України або її посадових осіб до матеріалів позову також, не долучено.

У судовому позивачем та представником не доведено та підтверджено факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) Національної поліції України та Державного бюро розслідувань вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно пункту третього постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вимогами ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 19 ЦПК України загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вже зазначалося, позивач обгрунтовує заподіяння йому відповідачами шкоди в ході вчинених/невчинених процесуальних та інших дій в рамках кримінального провадження.

Порядок кримінальногопровадження на територіїУкраїнивідповідно до ч. 1 ст. 1 КПК України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в якій зазначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК Україниє спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК України та у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якими під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Реалізація такого механізму, як оскарження дій (бездіяльності) службових осіб не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

Верховний Суд у постанові від 03.04.2019 у справі № 211/7655/15-ц дійшов висновку про те, що розглядаючи справи щодо стягнення шкоди, завданої незаконними діями, рішеннями чи бездіяльністю органів державної влади, у конкретних правовідносинах суду необхідно встановити неправомірні дії органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, а довести наявність цих умов має позивач. З рахуванням положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) посадовими особами відшкодовується державою лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування та визнання дій чи бездіяльності таких органів чи (та осіб) незаконними.

Аналогічної правової позиції додержується Верховний Суд у постанові від 13.03.2019 у справі № 338/12193/16-ц, у якій з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, ст. 23, 1174, 1176 ЦК України, зазначено, що шкода, завдана зазначеними органами чи (та) посадовими особами відшкодовується державою лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Верховний Суд погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у вказаній справі про те, що оскільки позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження наявності завданої йому моральної шкоди, протиправності діяння його заподіювача (визнання незаконними дій), наявності причинного зв`язку з між завданою шкодою і протиправними діями слідчого прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, правові підстави для стягнення моральної шкоди відсутні.

Верховний Суд зазначив, що для відшкодування шкоди відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні ст. ст. 1167, 1174 ЦК України.

Касаційним цивільним судом Верховного Суду від 22.12.2020 у постанові, винесеній по справі № 686/24223/17 зазначено, що при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

6. Судові витрати

Судові витрати у справі не підлягають до стягнення з відповідачів так, як в позові відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 10, 12, 13, 17, 18, 81, 141, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259, ч. 6, 8 ст. 259, ст. ст. 263 267, ч. 6, 7 ст. 268, ч. 1, 2 ст. 273, ч. 1 ст. 352, ст. 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, ОСОБА_2 про стягнення шкоди відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 09 жовтня 2025 року.

Суддя С. Стефанишин