ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4246/25 Справа № 752/203/24 Суддя у 1-й інстанції - Ліпчанський С. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 752/203/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Кучевасова А.В.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Воробцов Роман Сергійович, на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 14 січня 2025 року, яке ухвалено суддеюЛіпчанським С.М.у місті Кураховому Донецької області та повний текст рішення складено 14 січня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей.

Позовна заява мотивована тим, що 24 серпня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, що підтверджується копією Свідоцтвом про одруження, серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася спільна дитина ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася ще одна спільна дитина ОСОБА_5 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

У квітні 2022 року, через збройну агресію рф та ведення активних бойових дій, позивачка з дітьми вимушена була залишити м. Вугледар та виїхати з країни до Чехії, де мешкає і наразі.

Відповідач ОСОБА_2 переїхав до м. Києва.

Тобто, з квітня 2022 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, кожний з них має окремий бюджет. Спілкування сторін взагалі припинилося, кожен з них живе своїм життям, діти проживають разом із матір`ю.

Позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей та розірвати шлюб.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що сторони мають спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Неповнолітня дитина ОСОБА_5 фактично проживає з матір`ю у республіці Чехія.

У досудовому порядку вирішити питання щодо участі у вихованні та визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні із дитиною сторонами не досягнуто.

Досягти з матір`ю домовленості про побачення з дитиною не вдається.

ОСОБА_1 раніше надавала ОСОБА_2 можливості спілкуватися з дітьми, спілкування проходили з допомогою використанням месенджерів (Telegram, Viber, WhatsApp), але протягом вже більш року мати дітей не надає батьку дітей можливості спілкуватися з дітьми, на дзвінки не відповідає та не передзвонює, а коли передзвонює то дітей до розмови не допускає. Наразі батьку невідомо про стан здоров`я дітей, ОСОБА_1 ніякої інформації не повідомляє.

З урахуванням викладеного ОСОБА_2 просив суд: зобов`язати ОСОБА_1 ( НОМЕР_4 ) забезпечити щоденне спілкування сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 з батьком ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) шляхом доступу до відповідних засобів комунікації відеозв`язку, в тому числі, з використанням месенджерів (Telegram, Viber, WhatsApp) та/або програм Zoom, Skype, тривалістю у межах 1 години; за відсутності домовленості батьків про інше спілкування сина з батьком, таке спілкування має відбуватися у період часу з 19.00 год. до 20.00 год за київським часом; визначити графік спілкування, шляхом систематичних побачень після закінчення періоду дії правового режиму воєнного стану і поновлення можливості чоловікам громадянам України, віком від 18 до 60 років виїзду за межі України, встановлюючи батьку спільний відпочинок з дитиною під час осінніх та/або зимових та/ або весняних канікул протягом перших трьох днів відповідно до графіку, встановленому у навчальному закладі, відпочинок з дитиною під час літніх канікул дитини протягом одного місяця, в тому числі з правом виїзду до місця відпочинку в межах України або за кордоном, з правом відвідування навчальних, спортивних, розважальних та розвиваючих закладів, з урахуванням стану здоров`я дитини, бажання та режиму дня дитини без участі матері дитини, визначивши місцем передачі сина батькові та повернення його матері місце постійної (або тимчасової) реєстрації дитини; зобов`язати матір дитини повідомляти батькові місце постійної (або тимчасової)реєстрації дитини на теперішній час та у подальшому у випадку його зміни; зобов`язати матір дитини не перешкоджати цьому спілкуванню.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 14 січня 2025 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини-відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей задоволено у повному обсязі.

Шлюб ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , та ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований 24 серпня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис N 80, відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_7 , розірвано.

На підставі ч. 2 ст. 115 СК України, копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслано до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_9 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дати подання позову, з 22.12.2023 року, і до досягнення меншою дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 1211, 20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073 грн. 60 коп. понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Воробцов Р.С., просить скасувати рішення суду в частині стягнення аліментів та відмови у прийнятті зустрічного позову та в цих частинах ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей, установивши їх розмір 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дати подання позову, з 22.12.2023 року по 30.04.2024 та 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму з 01.05.2024 і до досягнення меншою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повноліття. Прийняти до розгляду зустрічний позов та задовольнити його в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд ухвалив стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дати подання позову, з 22.12.2023 року, і до досягнення меншою дитиною повноліття, що суперечить усталеній судовій практиці та чинному законодавству. Так, відповідно до ст.183 Сімейного Кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В порушення вказаної норми суд першої інстанції стягнув з відповідача аліменти до досягнення молодшої дитини повноліття. Суд помилково зазначив, що ОСОБА_4 продовжує навчання, а тому має право на отримання аліментів. Проте, жодного документального підтвердження цього факту в матеріалах справи немає, позивачка в підтвердження цього доказів не надавав. Згідно ж з постановою Верховного Суду України від 10.03.2020 у справі № 752/4835/19, "право на отримання аліментів після досягнення повноліття має лише та особа, яка дійсно продовжує навчання на денній формі, що має бути доведено відповідними довідками та наказами навчального закладу".

Суд безпідставно стверджує, що відповідач ухилявся від виконання батьківських обов`язків, базуючи своє рішення лише на вибіркових виписках за період з 30.12.2022 по 29.12.2023, наданих ОСОБА_1 , які не відображають повний обсяг витрат відповідача на дітей та загалом на сім`ю з моменту їх виїзду за кордон.

Суд безпідставно відокремив зустрічний позов відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Верховний Суд у рішенні від 19.05.2021 у справі № 203/754/20 зазначив, що "питання про спілкування з дитиною після розлучення безпосередньо пов`язане з її вихованням та психологічним станом". Відокремлення цього питання може порушити права батька та дитини на належне спілкування.

Більше того, у рішенні Верховного Суду від 25.10.2022 у справі № 234/7896/22 вказано, що розгляд спору щодо місця проживання дитини та порядку її виховання має здійснюватися одночасно із розглядом позову про розлучення, якщо сторони заявляють відповідні вимоги.

Звертає увагу суду, що предметом первісного позову є не тільки стягнення аліментів, а ще і вимоги розлучення.

Таким чином, суд першої інстанції повинен був прийняти до розгляду зустрічний позов та розглянути його по суті та прийняти відповідне рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бахарєв М.А., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу учасниками справи не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, згідно якої, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Бахарєва М.А., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 24 серпня 2002 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 80, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_7 , дружини ОСОБА_7 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , сторони мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 , сторони мають спільну дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дати подання позову, з 22.12.2023 року, і до досягнення меншою дитиною повноліття, суд керувався ст. 180 СК України, відповідно якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та ст. 199 СК України, відповідно якої, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, та виходив з того, що діти мешкають разом із матір?ю та перебувають на її утриманні, а батько зобов`язаний надавати допомогу на утримання дітей.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В статті 51 Конституції України задекларовано, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення дітей.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі, діти сторін проживають разом з матір?ю ОСОБА_1 , у зв?язку з чим остання звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на їх утримання 22 грудня 2023 року.

Оскільки сторони по справі добровільно не домовились про матеріальне утримання дітей, кошти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , присуджує суд.

Станом на 22 грудня 2023 року, як ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , так і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повноліття не досягли.

Право вибору способу стягнення аліментів належить виключно позивачеві у справі про стягнення аліментів, тобто ОСОБА_1 , яка визначила спосіб стягнення аліментів у частці від доходу платника аліментів, а саме у розмірі 1/3 частки на двох неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При цьому, Законом № 2037-VIII від 17.05.2017, який набрав чинності 17.07.2017, статтю 183 СК України доповнено частиною п?ятою, згідно якої той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Тобто, з липня 2017 року законодавець визначив рекомендований розмір аліментів на утримання двох дітей 1/3 частка від доходу платник аліментів.

Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У відповідності до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 надала суду достатні та обгрунтовані докази щодо необхідності покладення на відповідача ОСОБА_2 обов?язку зі сплати аліментів у розмірі 1/3 частини його доходу на утримання двох неповнолітніх дітей.

Відповідач ОСОБА_2 фактично не оспорює рішення суду в цій частині та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частки від його доходу щомісячно.

Натомість, відповідач ОСОБА_2 заперечує проти висновків суду щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дати подання позову, з 22.12.2023 року, та до досягнення меншою дитиною повноліття, що суперечить вимогам статті 183 СК України.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо невірного визначення судом першої інстанції періоду стягнення аліментів прийнятними та такими, що заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Так, ч.ч. 2, 3 ст. 183 СК України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Отже, стягуючи аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, суд мав визначити, що аліменти стягуються до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 , як вірно зазначено в апеляційній скарзі.

Висновки суду щодо стягнення в межах даної справи аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який досяг повноліття, і після ІНФОРМАЦІЯ_8 , є помилковими, оскільки, по-перше, позовні вимоги заявлено з приводу утримання неповнолітніх дітей, по-друге, статтею 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, а таких обставин судом не встановлено та в матеріалах справи відсутні докази про продовження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчання.

Крім того, слід зазначити, що частиною 2 статті 199 СК України встановлено, що право на утримання повнолітньої дитини припиняється у разі припинення навчання, а не як зазначив суд в оскаржуваному рішенні з досягнення меншою дитиною повноліття.

Отже, правові підстави для продовження стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після 30 квітня 2024 року відсутні, у зв?язку з досягненням ним повноліття, що не перешкоджає позивачці ОСОБА_1 або ж самому повнолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів у порядку утримання дитини, що досягла повноліття та продовжує навчання.

Утримання ж меншої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , після 30 квітня 2024 року має здійснюватися за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який досяг повноліття, що становить 1/6 частину заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить суд стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму з 01.05.2024 року і до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повноліття.

З огляду на те, що судом першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини та батько неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наполягає на стягненні з нього аліментів на утимання дитини саме у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу в цій частині, а тому рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітейпідлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Ухвалюючи рішення суду в частині відмови у прийнятті зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позови не є взаємопов`язаними, їх спільний розгляд не є доцільним та призведе до затягування розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Відповідно ч.ч.1, 2, 3 ст.193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, тобто такими, що виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно, і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень. Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Кожна із зазначених вище умов для прийняття зустрічного позову носить самостійний характер, і при наявності будь-якої з них зустрічний позов приймається судом для спільного розгляду з первісним позовом. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

При винесенні ухвали про об`єднання позовів в одне провадження, суд повинен вирішити питання про відповідність зустрічної позовної заяви вимогам про взаємопов`язаність і доцільність спільного розгляду зустрічного та первісного позовів. Взаємний зв`язок, як умова для прийняття зустрічного позову, має місце у випадку, якщо вимоги відповідача і позивача виникають з одних правовідносин і коли на обґрунтування тієї й іншої вимоги наводяться спільні факти.

Таким чином, при вирішенні питання про прийняття зустрічного позову суд вирішує наступні питання: чи виникають позовні вимоги з одних правовідносин, чи можуть вимоги за позовами зараховуватися, чи виключить задоволення зустрічного позову повністю або частково задоволення первісного позову. Мається на увазі ситуація, коли зустрічний позов об`єктивно є обґрунтованим, пов`язаним з первісним позовом та спільний їх розгляд не тільки є доцільним, а часто і необхідним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі №916/3245/17 зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

У постанові від 20.03.2019 року у справі №910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду, взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Згідно з постановами Верховного Суду від 17.05.2021 року у справі №910/18778/20, від 22.04.2019 року у справі №914/2236/18, суд позбавлений широкого розсуду щодо доцільності прийняття зустрічного позову; умовою цього є посилання у зустрічному позові на обставини, за якими задоволення зустрічного позову матиме наслідком повну або часткову відмову у задоволенні первісного позову, та виникнення позовів з одних правовідносин.

У постанові Верховного Суду від 27.01.2021 року у справі №908/1688/20 вказано, що зустрічний позов може подаватися не лише для захисту проти первісного позову, а й бути самостійним засобом захисту проти відповідача, іноді зустрічний позов може бути спрямовано тільки до заліку первісної вимоги. Подання зустрічного позову надає можливість через спільний розгляд первісної і зустрічної вимоги повніше врахувати правові відносини сторін. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов`язаний з первісним. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у такому: а) обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору; взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; б) вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; в) задоволення зустрічного позову може виключати повністю або частково задоволення первісного позову; подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Отже, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів та доцільність їх спільного розгляду може виявлятись у такому:

- повністю чи частково співпадають підстави обох позовів (фактичні обставини); при цьому правові підстави цих позовів можуть бути різними;

- для підтвердження підстав позову сторонами (позивачем за первісним позовом і відповідачем за зустрічним) надані переважно або частково одні ті самі докази;

- вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись (при цьому предмети та підстави таких позовів можуть бути не пов`язаними, доцільність розгляду в одному провадженні спрямована на процесуальну економію, уникнення процедури примусового виконання одночасно двох судових рішень);

- задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову;

- спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору/спорів між сторонами.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, зустрічний позов про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини відповідно до ст. 193 ЦПК України та наведеної судової практики, не може бути прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, оскільки позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів жодним чином не має спільних предмету та підстав, тобто, абсолютно не є взаємопов`язаним і не може розглядатися у одному провадженні.

Зокрема, мова йде про абсолютні різні матеріальні правовідносини у первісному позові висунуто вимоги про розірвання шлюбу, що аж ніяк не стосується відносин участі у спілкуванні та вихованні дітей, це питання виключно спільного проживання чоловіка та жінки і перебування їх у шлюбі; а питання стягнення аліментів регулює матеріальну складову правовідносин батьків з дітьми, а саме конституційний обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття (який, до речі, відповідач відмовляється виконувати).

В даному випадку, задоволення зустрічного позову ніяким чином не може вплинути чи виключити повністю або частково на задоволення первісного позову.

Тому, суд дійшов вірного висновку про відмову у прийнятті зустрічного позову і його спільному розгляду з первісним позовом у зазначеній цивільній справі, й доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спротстовують, а тому в цій частині рішення суду зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Воробцов Роман Сергійович, - задовольнити частково.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 14 січня 2025 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_8 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_9 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з 22 грудня 2023 року по 30 квітня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_9 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з 01 травня 2024 року і до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_9 , повноліття.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: