Справа № 521/7439/25
Номер провадження № 2/521/4543/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Шевчук Н.О.,

секретаря судового засідання: Жекової А.О.

за участю учасників справи:

від Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» - не з`явився;

від ОСОБА_1 - не з`явилася

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 82, офіс 7, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви.

У травні 2025 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №167089 від 15.12.2020 року у загальному розмірі 15060 грн., а також стягнення витрат зі сплаті судового збору.

Зокрема, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що 15.12.2020 року між первісним кредитором ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 167089 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Позивач вказав, що відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надало Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 1500,00 гривень. Дата надання кредиту: 15.12.2020. Строк кредиту: 20 днів. Стандартна процентна ставка 2,0 % в день або 730,0% річних.

За доводами позивача, станом на 13.01.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором, становить 15 060,00 гривень, яка складається з: - простроченої заборгованості за сумою кредиту, в розмірі 3 000,00 гривень; простроченої заборгованості за процентами в розмірі становить 12 060,00 гривень.

В подальшому, як вказано позивачем, 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників та відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу № 01-28/10/2021 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 .

За твердженнями позивача, оскільки відповідач ухиляється від виконання умов договору, заборгованість за кредитом не погашає, досудову вимогу позивача про виконання зобов`язань за кредитним договором залишила без уваги, представник позивача змушений звернутися до суду за захистом порушених прав.

Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 19.05.2025 року у справі №521/7439/25 було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 21.08.2025 року у справі №521/7439/25 було прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» від 25.06.2025 року (вх. №41756) про зміну позовних вимог у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; вирішено в подальшому розглядати справу №521/7439/25 з урахуванням змінених позовних вимог; відкладено розгляд справи №521/7439/25 на іншу дату.

Зокрема, вказаною вище ухвалою суду встановлено, що 25.06.2025 року (вх. №41756) через підсистему «Електронний суд» до суду від представника позивача надійшла заява про приєднання доказів та уточнення позовних вимог, у якій позивач уточнив позовні вимоги шляхом викладення п. 2 прохальної частини позовної заяви у наступній редакції: стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором № 167089 від 15.12.2020 року у розмірі 7530 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 1500 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 6030 грн.

Також у заяві від 25.06.2025 року позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» витрати на правничу допомогу у розмірі 10500 грн.

Розгляд даної справи неодноразово відкладався за клопотаннями відповідачки, яка мала намір скористатися правом на ознайомлення з позовною заявою, яка надійшла до суду вперше, та із заявою позивача про зміну позовних вимог.

30.09.2025 року через підсистему «Електронний Суд» до суду через канцелярію надійшов відзив на позовну заяву (вх. №64623) у якому представник відповідача просить суд в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 167089 від 15.12.2020 року відмовити повністю; вирішити питання про розподіл судових витрат у справі. Відзив судом долучено до матеріалів цивільної справи.

Зокрема, за доводами відзиву представник відповідача вказала, що ОСОБА_2 не підписувала та не укладала кредитний договір № 167089 від 15.12.2020 року та не отримувала кредитні кошти у сумі 1500 грн., оскільки Кредитний договір № 167089 від 15.12.2020 року не містить відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме відповідачем ОСОБА_2 , та саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідачки не підтверджує проходження нею верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача.

Також, за доводами відповідача, у наданій стороною позивача до матеріалів позовної заяви інформаційній довідці від 25.02.2025 року № 1845/02, яка складена ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» зазначається, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція, а також зазначаються «Дані транзакції», серед яких вказана сума «1500», номер платіжної картки « НОМЕР_2 » та Опис «Видача кредита #167089. Проте, з вказаної інформаційної довідки не вбачається і не доведено, що описана інформація стосується відповідача, не містить інформації кому і на якій підставі вона видана, не містить даних повного номера платіжної картки, прізвища ім`я та по батькові власника банківської картки та не підтверджує факту перерахування грошових коштів.

Окрім того, як зазначено відповідачем, позивачем не обґрунтовується і не доведена причетність ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» до будь-яких правовідносин викладених у позовній заяві.

Відповідач, зауважуючи про належність як доказів первинних бухгалтерських документів, зазначив, що відсутні підстави вважати Інформаційну довідку від 25.02.2025 року № 1845/02 належним, допустимим та достовірним доказом, що підтверджує перерахунок ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 1500 грн. за кредитним договором №167089 від 15.12.2020 року. При цьому, виписка з особового рахунку за кредитним договором із зазначенням суми заборгованості, на який посилається позивач, не може вважатися первинним документом, який підтверджує отримання відповідачем кредиту, користування ним та і взагалі укладення договору, адже цей документ створений самим позивачем, який не є стороною кредитного договору, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості.

Таким чином, відповідач вважає, що укладення кредитного договору і надання відповідачу кредитних коштів за обставин викладених в позові не доведено.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява про підтримання позовних вимог, в якій він просив розглядати справу за його відсутності, крім того зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, яке судом розглянуте та задоволене.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на сайті Хаджибейського районного суду міста Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін, оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд вважає, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не потребує задоволення, з огляду на таке.

Фактичні обставини, встановлені судом.

15.12.2020 року між первісним кредитором ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №167089 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 1500,00 гривень. Дата надання кредиту: 15.12.2020. Строк кредиту: 20 днів, тобто до 03.01.2021. Стандартна процентна ставка 2% в день або 730 % річних.

Вказаний договір підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису KL5384.

Згідно з документом " Виписка з особового рахунку за кредитним договором № 167089 ПІБ: ОСОБА_2 " (складеною позивачем) станом на 13.01.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором, становить 7530 гривень, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту, в розмірі 1500,00 гривень; прострочена заборгованість за процентами становить 6030 гривень.

Згідно із п. 1.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом.

Умовами п. 6.1 Договору цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до 6.2 сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних ними у Договорі реквізитів, і зобов`язується своєчасно у письмовій формі, по електронній пошті, повідомляти іншу Сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення несе ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків.

Відповідно до довідки про ідентифікацію, виданою ТОВ «Займер», клієнт ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікована наступним чином: одноразовий ідентифікатор KL5384, дата відправки: 15.12.2020 року, номер телефону: НОМЕР_3 .

З інформаційної довідки від 25.02.2025 року № 1845/02, яка складена ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» вбачається, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція, а також зазначаються «Дані транзакції», серед яких вказана сума «1500», номер платіжної картки « НОМЕР_2 » та Опис «Видача кредита #167089.

28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» і ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 28.10.2021, згідно із умовами якого ТОВ «ФК «ЗАЙМЕР» відступило за плату, а ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» прийняло належні ТОВ «ЗАЙМЕР» права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимог.

Відповідно до п. 6.2.3 договору факторингу права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору.

23.11.2023 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» здійснило остаточний розрахунок за договором факторингу №01-28/10/2021 28.10.2021.

13.01.2025 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором. Проте будь-яких письмових доказів про направлення вимоги, матеріали справи не містять.

Інших належних та допустимих доказів стосовно наявних між сторонами кредитних правовідносин, зокрема, доказів отримання відповідачкою кредитних коштів, користування ними останньою, матеріали справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої останнім заборгованості за кредитним договором.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Згідно із ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Разом з тим, вимогами ст. 610, 612 ЦК України законодавцем встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування", договір може бути укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, - в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин.

Відповідно до ч.2 ст. 41, ст.49 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом: 1) надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок; 2) надання надавачем платіжних послуг з ініціювання платіжної операції платіжної інструкції платника надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника на підставі наданої платником цьому надавачу платіжних послуг з ініціювання платіжної операції згоди на ініціювання такої платіжної операції; 3)надання платником платіжної інструкції та готівкових коштів для виконання платіжної операції, у тому числі за допомогою платіжного пристрою; 4) використання користувачем платіжного інструменту для виконання платіжної операції; 5) надання платником, що є власником електронних грошей, платіжної інструкції, у тому числі шляхом використання платіжного інструменту, емітенту електронних грошей щодо виконання платіжної операції з використанням електронних грошей; 6) надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту, в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи. Платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача.

Так, з матеріалів цивільної справи судом встановлено, що 15.12.2020 року між первісним кредитором ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №167089 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 1500 гривень. Дата надання кредиту: 15.12.2020. Строк кредиту: 20 днів, тобто до 03.01.2021. Стандартна процентна ставка 2% в день або 730% річних.

Вказаний договір підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису KL5384.

Таким чином, як вважає позивач, між первісним кредитодавцем та позичальницею склалися кредитні правовідносини.

Судом встановлено, що на підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо переказу кредитних коштів відповідачу, позивачем надано Виписка з особового рахунку за кредитним договором № 167089 ПІБ: ОСОБА_2 " (складеною позивачем) станом на 13.01.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором, становить 7530 гривень, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту, в розмірі 1500,00 гривень; прострочена заборгованість за процентами становить 6030,00 гривень.

З інформаційної довідки від 25.02.2025 року № 1845/02, яка складена ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» вбачається, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція, а також зазначаються «Дані транзакції», серед яких вказана сума «1500», номер платіжної картки « НОМЕР_2 » та Опис «Видача кредита #167089.

Водночас, у вказаній довідці щодо перерахування коштів не вказаний повний номер банківської картки, ідентифікуючих відповідача даних, що унеможливлює встановити приналежність банківської картки саме відповідачці.

Тобто, позивачем, до якого за договором факторингу, дослідженого судом, перейшло право вимоги до ОСОБА_2 щодо кредитної заборгованості, у підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитом не долучено документу, передбаченого ст. 41, 49 Закону України «Про платіжні послуги», ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують зарахування коштів на рахунок саме відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним та відповідачка отримала такі кошти.

Інших належних та допустимих письмових доказів про відкриття рахунку та емітування цієї картки на ім`я ОСОБА_2 позивачем не надано, як і не надано доказів на виконання умов договору первісним кредитором - ТОВ "ЗАЙМЕР" щодо перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача.

Верховний суд у низці постанов наголошував, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц,; п. 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі № 904/2104/19).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Таким чином, у даній справі, судом встановлено відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки позивачем факту перерахування таких коштів відповідачу, отримання їх відповідачкою суду не доведено.

При цьому, надана позивачем виписка з особового рахунку за кредитним договором № 167089 ПІБ: ОСОБА_2 , розцінюється судом як така, яка сама по собі не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості за кредитним договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Розрахунок є виключно внутрішнім документом позивача, який виражає односторонній арифметичний розрахунок позивача і не слугує обставиною для підтвердження підстав для стягнення нарахованих позивачем сум заборгованості. Подібної позиції було дотримано у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі №755/18920/18.

Розглядаючи справу в межах доводів позову (змінених позовних вимог) та поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення з відповідачки як основного боргу за кредитним договором, так і похідних від нього відсотків, та порушення відповідачкою прав позивача, які б підлягали судовому захисту, з огляду на що у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» слід відмовити.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, у даному разі судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст. 625, 1049-1050, 1052, 1054 ЦК України, ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, Хаджибейський районний суд міста Одеси

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 82, офіс 7, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 16.10.2025 року.

Повні відомості про учасників справи згідно із п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 82, офіс 7, );

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Суддя Н.О. Шевчук