ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 678/1535/24

провадження № 61-7715 св 25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -ОСОБА_2 ,

третя особа - орган опіки та піклування Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мілашевський Максим Геннадійович, на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року у складі судді Ходоровського І. Б. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 червня 2025 року у складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Гринчука Р. С., Костенка А. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 28 серпня 2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2021 року. За час перебування в шлюбі у них народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишись проживати з ним.

Вказував, що відповідачка створила нову сім`ю, має дитину і проживає в Туреччині. Останній раз відповідачка бачилась з дітьми у березні 2022 року, з того часу дітьми не цікавиться, не приїжджає до них, не цікавиться їхнім життям, станом здоров`ям, розвитком та навчанням, не допомагає матеріально утримувати дітей, тобто самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Усі обов`язки щодо утримання та виховання дітей позивач несе самостійно.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покладено на Меджибізьку селищну раду Хмельницького району Хмельницької області, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б доводили факт свідомого ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків щодо дітей, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для застосування до ОСОБА_2 такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Судом зауважено, що висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, поверхневим, оскільки він не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які дійсно свідчили б про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дітей, їх здоров`ю та психічному розвитку, а також доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дітей та необхідності у такий спосіб захисту їх прав.

Крім того, із наданих в судовому засіданні пояснень дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_3 судом встановлено, щомати перебуває за кордоном, проте остаточно не втратила інтересу до своїх двох неповнолітніх дітей, зацікавлена у прийнятті участі в їх житті, бажає подальшого спілкування з ними, цього бажають і діти, цікавиться їх життям, що свідчить про те, що вона періодично бере участь у вихованні дітей.

Суд визнав недостатніми аргументи позивача длявисновку, що відповідачка є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, та виходив з того, що розрив з матір`ю сімейних відносин не відповідає інтересам дітей, при цьому суд попередив відповідачку про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 05 червня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мілашевського М. Г. залишена без задоволення, а рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що позбавлення відповідачки батьківських прав не відповідає інтересам дітей, оскільки обставини ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказав, перебування відповідачки за кордоном створює певні труднощі у налагодженні стосунків між матір`ю та дітьми. Але при цьому мати не усувається від виховання своїх дітей, цікавиться їхнім життям та бажає в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12 червня 2025 року через підсистему Електронний суд представник ОСОБА_1 - адвокат Мілашевський М. Г. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 червня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19,

від 18 квітня 2024 року у справі № 344/1107/23, що передбачають вимоги пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також вважає, що відсутній висновок Верховного Суду, щодо питання застосування положень статті 164 Сімейного кодексу України у подібних правовідносинах, що передбачають вимоги пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Крім того заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази та суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що передбачають вимоги пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 678/1535/24, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

13 серпня 2025 року справа № 678/1535/24 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Мілашевського М. Г. мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що відповідачка з 06 квітня 2022 року не навідувала дітей, не брала участі у їх вихованні, не цікавилася їх здоров`ям та освітою, не надавала матеріальної підтримки.

Також суди не врахували, що відповідачка проживає за кордоном, створила нову сім`ю та не має наміру повертатися в Україну, про що зазначила у своїй заяві, у якій також надала згоду на позбавлення її батьківських прав. Вважає, що збереження формальних зав`язків з відповідачкою, яка проживає за кордоном і не планує повертитися, не забезпечує стабільності для дітей, які потребують передбачуваного середовища для розвитку.

Суди не дослідили належним чином висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав через невиконання нею батьківських обов`язків.

Заявник вважає, що у матеріалах справи зібрано достатньо доказів, які підтверджують свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, яким суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 28 серпня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Летичівського районного суд Хмельницької області від 19 листопада 2021 року у справі № 678/1142/21 (а. с. 10).

Під час перебування в шлюбі у сторін народились діти: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6, 7).

Згідно з довідкою старости Требуховецького старостинського округу Меджибізької селищної ради Хмельницького району від 23 вересня 2025 року № 278, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 разом із дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 20 вересня 2024 року, складеного уповноваженими особами служби у справах дітей Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, за адресою: АДРЕСА_1 проживають і мають постійне місце реєстрації ОСОБА_1 та його діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У дітей наявні окремі кімнати зі створеними місцями для сну, занять та відпочинку, вони мають все необхідне для повноцінного розвитку та навчання. Стосунки в сім`ї добрі, батько дітей ОСОБА_1 належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та навчання дітей, син та донька перебувають повністю на його утриманні (а. с. 12).

Згідно з характеристикою Требуховецької ЗОШ І-ІІІ ступенів, ОСОБА_3 , учень 5 класу, регулярно відвідує заняття, має достатній рівень знань, характеризується позитивно, забезпечений усім для навчання, а його батько ОСОБА_1 цікавиться шкільним життям та успіхами сина, бере активну участь у житті класу, відвідує батьківські збори, підтримує його. Мати ОСОБА_2 не цікавиться успіхами сина, не залишила контактів для зв`язку (а. с. 13).

Відповідно до характеристики Меджибізького ліцею Меджибізької селищної ради Хмельницького району, ОСОБА_4 , учениця 8 класу, характеризується позитивно, на уроках завжди уважна, виконує домашнє завдання, до виконання громадських доручень ставиться сумлінно, бере участь у громадському житті школи та класу, користується повагою серед однолітків. Батько ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню дочки ОСОБА_6 (а. с. 14).

Меджибізький ліцей Меджибізької селищної ради надав також характеристику на ОСОБА_7 , батька ОСОБА_4 , за змістом якої встановлено, що сім`я неповна, грошове забезпечення сім`ї виконує лише ОСОБА_1 , який позитивно характеризується, активно цікавиться життям доньки, допомагає їй, займається вихованням дітей, морально підтримує дітей, донька з повагою відгукується про батька (а. с. 15).

Згідно з довідкою ТОВ «Головчинецький гранітний кар`єр» від 20 вересня 2024 року, ОСОБА_1 працює на посаді дробильника з 31 січня 2024 року по даний час, за цей час зарекомендував себе позитивно, з березня по серпень 2024 року отримав дохід в розмірі 143 443, 72 грн (а. с. 16-18).

Рішенням виконавчого комітету Меджибізької селищної ради від 09 червня 2024 року № 8/2024 затверджено висновок органу опіки та піклування Меджибізької селищної ради, яким визнано за доцільне в судовому порядку вирішити питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ухилення від виконання нею батьківських обов`язків (а. с. 26-28).

Відповідно до довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 26 грудня 2024 року, ОСОБА_2 виїхала з України 06 квітня 2022 року та інформація щодо подальшого її в?їзду в Україну відсутня (а. с. 56).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Мілашевського М. Г. задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських правмає передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі №759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що малолітні діти сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають разом з позивачем на території України. З пояснень малолітніх дітей на свідка ОСОБА_8 (матері відповідачки ОСОБА_2 ) відомо, що відповідачка проживає у Туреччині, створила нову сім`ю.

Органом опіки та піклування надано висновок про доцільність у судовому порядку вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 через ухилення останньої від виконання батьківських обов`язків. Встановлено, що вихованням і матеріальним забезпеченням малолітніх дітей займається позивач, відповідачка не участі у вихованні дітей не бере.

У судовому засіданні, під час заслуховування думки дітей, малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , повідомили суду, що мати їм періодично телефонує, цікавиться їх успіхами і життям і бажає подальшого спілкування з ними, цього бажають і діти, які не висловили суду свою згоду на позбавлення матері батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що обставини, які повідомили діти, свідчать про те, що відповідачка остаточно не втратила інтересу до своїх неповнолітніх дітей, підтримує з ними зв`язок та періодично бере участь у їх вихованні.

Перебування відповідачки за кордоном дійсно створює певні труднощі у налагодженні стосунків між матір`ю та дітьми. Але при цьому мати не усувається від виховання своїх дітей, цікавиться їхнім життям та бажає в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.

Колегія суддів зауважує, що міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини.

Особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18, від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22, від 24 квітня 2024 року у справі № 726/433/23).

Суди першої та апеляційної інстанцій надали належну та обґрунтовану правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, врахували відсутність обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, дійшли загалом мотивованого висновку про недоведеність ОСОБА_1 наявності виключних підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з доводами судів першої та апеляційної інстанцій про те, що заява відповідачки, у якій вона відмовлялася від батьківських прав на дітей та визнає позов про позбавлення її батьківських прав, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (частина третя статті 155 СК України) та не відповідає інтересам дітей.

Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дітей, захист їх інтересів, на відібрання дітей в інших осіб, які незаконно їх утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дітей.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

Колегія суддів погоджується з доводами судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для врахування висновку органу опіки та піклування про доцільність у судовому порядку вирішення питання щодо позбавлення відповідачки батьківських прав, з огляду на його необґрунтованість.

У зазначеному висновку містяться лише посилання на ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, без зазначення конкретних даних, які б об`єктивно характеризували відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків. Підставою для висновку про доцільність розірвання кровної спорідненості між матір`ю та дітьми зазначено лише те, що діти проживають разом з батьком та знаходиться на його утриманні.

Правових підстав для висновку про доцільність розірвання кровної спорідненості між матір`ю та дітьми, як і застосованих органом опіки та піклування заходів щодо налагодження чи покращення їх взаємовідносин, не зазначено. Обставин, які б свідчили про необхідність застосування крайнього заходу впливу щодо матері дітей, наявності з боку матері загрози для малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , їх здоров`я та розвитку, у висновку також не наведено.

Згідно з частиною шостою статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21).

В контексті доводів касаційної скарги про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав з огляду на її самоусунення від виконання батьківських обов`язків у зв`язку з проживанням за кордоном, колегія суддів зауважує, що як суд першої, так і суд апеляційної інстанції надали правову оцінку поданим позивачем доказам ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків у їх сукупності, та з урахуванням обставин проживання відповідачки за кордоном, а також фактів періодичного спілкування її з дітьми, дійшли мотивованого висновку про недоведеність позивачем остаточного і повного ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, було попереджено відповідачку про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , покладено на орган опіки та піклування контроль за виконанням матір`ю батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей.

Верховний Суд вже зауважував, коли є рішення судів (що набрало законної сили) за первинним зверненням одного з батьків про відмову у позбавленні батьківських прав другого з батьків з тих міркувань, що це є крайнім заходом впливу на нього, тоді в разі повторного звернення з таким позовом під час його розгляду інакшим є розподіл тягаря доведення між сторонами. Тож саме другий з батьків дитини під час розгляду повторно поданого до нього позову про позбавлення його батьківських прав має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками (постанови Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 149/2510/21).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів, зводяться в загальному до переоцінки доказів.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин та наданої правової оцінки доказам у їх сукупності, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19(910/13492/21)).

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, значною мірою зводяться до незгоди зі встановленими судами обставинами та переоцінкою доказів, в той час як встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мілашевський М. Г., що стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мілашевський Максим Геннадійович, залишити без задоволення.

Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович