Справа № 953/5460/25
Провадження № 2/643/4652/25
08.10.2025 м. Харків
Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Семенової Я.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Кашуби Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Стислий зміст позовних вимог та доводів позивача
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» в особі представника адвоката Колеснікової І.О. через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» заборгованість за Договором №100781503 від 19.08.2024 в сумі 50 329,40 грн. Також просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» судові витрати у сумі 12 422,40 грн.
Аргументи учасників справи
Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався.
Рух справи
Київський районний суд м. Харкова ухвалою від 05 червня 2025 року передав за підсудністю цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до Салтівського районного суду міста Харкова.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2025 цивільну справу №953/5460/25 розподілено в провадження судді Семенової Я.Ю. Справу передано судді 30.06.2025.
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 01 липня 2025 року залишив без руху позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», установив позивачу строк для усунення недоліків - 5 днів з дня вручення даної ухвали про залишення заяви без руху.
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 03 липня 2025 року прийняв до свого провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ухвалив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.
Участь у справі сторін та інших учасників справи
Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, у прохальній частині позовної заяви просив про розгляд справи за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан».
Відповідач та його представник адвокат Зачепіло З.Я. в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомили.
23 липня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Зачепіло З.Я. надійшло клопотання про залучення її як учасника справи та ознайомлення з матеріалами справи. Адвокатові Зачепіло З.Я. було надано доступ до електронних матеріалів цивільної справи №953/5460/25. Будь-яких інших заяв та клопотань від відповідача та його представника до суду не надходило.
За правилами п. 2, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Судові повістки, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулися до суду, як неотримані відповідачем із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Судова повістка з викликом представника відповідача адвоката Зачепіло З.Я. була доставлена останній до електронного кабінету користувача в підсистемі «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного кабінету від 25.09.2025. Крім того, у матеріалах справи міститься довідка від 17.09.2025 про доставлення до електронного кабінету представника відповідача матеріалів справи №953/5460/25.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
19 серпня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №100781503 (індивідуальна частина), який підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 212137 (а.с. 24-29).
Відповідно до п. 1.1. Договору №100781503 кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2. Договору у кредит (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) відповідно до Графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/ терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.
Згідно з п. 1.3. Договору кредит надається загальним строком на 345 днів за умови виконання позичальником Графіку платежів, з 19.08.2024 (дата надання кредиту). Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється Графіком платежів.
Відповідно до п. 1.4. Договору повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом має здійснюватися позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до Графіку платежів, наведеному у додатку №1 до Договору. Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісій та процентів за користування кредитом (за умови дотримання Графіку платежів) 30.07.2025 (дата остаточного погашення заборгованості).
Згідно з п.п. 1.5.1. Договору комісія за надання кредиту: 1020,00 грн, яка нараховується за ставкою 6,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 .
У п. 6.1 договору вказано, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
У Додатку №1 до Договору про споживчий кредит №100781503 від 19.08.2024 сторонами визначений графік платежів, згідно з яким сума кредиту становить 17 000,00 грн, проценти за користуванням кредитом 27 481,50 грн, платежі за додаткові та супутні послуги становлять: за обслуговування кредитної заборгованості - 26 180,00 грн, комісія за надання кредиту 1 020,00 грн (а.с. 30).
У Додатку №2 до Договору міститься заява на отримання кредиту №100781503 від 19.08.2024 та додаткові контактні дані позичальника для взаємодії за Кредитним договором (а.с. 31).
Крім того, 19.08.2024 ОСОБА_1 було підписано одноразовим ідентифікатором 749905 Паспорт споживчого кредиту №100781503 (а.с. 32-33).
Позивачем надано відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №100781503, з якої убачається, що відповідачем проводилась часткова оплата за договором (а.с. 21 зворот-23).
Представником ТОВ «Мілоан» на адресу відповідача було направлено вимогу №28/02-16 від 28.02.2025 про дострокове погашення заборгованості по договору №100781503 (а.с. 20-21).
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Правилами ч. 1 ст. 1054 ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Вимогами ст. 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» унормовано, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Правилами ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Згідно з ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит №100781503 від 19.08.2024 в електронній формі, шляхом накладення електронного підпису, відтвореного за допомогою використання позичальником одноразового ідентифікатора.
У вказаному Договорі сторонами були погоджені всі істотні умови. Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у сумі 17 000,00 грн відповідачу (позичальнику) підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» №1331/12-02 від 12.02.2025.
Відтак, матеріалами справи знаходить своє підтвердження обставина того, що відповідачем було отримано кредитні кошти в сумі 17 000,00 гривень.
У свою чергу, позивачем надано відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №100781503, з якої убачається, що відповідачем проводилась часткова оплата за договором, а саме:
03.09.2024 сплачено 768,45 грн у рахунок сплати процентів по кредиту;
03.09.2024 сплачено 1020,00 грн у рахунок сплати комісії за надання кредиту;
18.09.2024 сплачено 1 190,00 грн - у рахунок сплати комісії за обслуговування кредиту;
18.09.2024 сплачено 1 537,05 грн - у рахунок сплати процентів по кредиту;
18.09.2024 сплачено 340,00 грн у рахунок сплати тіла кредиту (а.с. 21 зворот-23).
Таким чином, ураховуючи, що відповідачем ОСОБА_1 03.09.2024 було сплачено в рахунок заборгованості за тілом кредиту суму 340,00 гривень, розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 16 660,00 гривень. Саме таку суму заборгованості за тілом кредиту позивач просить суд стягнути з відповідача.
Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за процентами в розмірі 13 269,40 гривень, то суд зважає на те, що згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №100781503 ТОВ «Мілоан» при нарахуванні заборгованості за процентами було враховано внесення відповідачем платежів в сумі 768,45 грн та 1 537,05 грн, а відтак, суд приймає обраховану позивачем суму заборгованості за процентами за користування кредитом, заявлену до стягнення з відповідача на користь ТОВ «Мілоан».
Водночас, вирішуючи питання щодо остаточного розміру заборгованості, в якому з відповідача на користь позивача належить провести стягнення, то суд керується таким.
Так, суд бере до уваги, що окрім зазначеного вище, позивачем заявлено до стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за комісією.
Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
Як виснував Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 31.07.2025, прийнятій у справі №199/441/21, провадження №61-9002св23, положення договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону «Про споживче кредитування», є нікчемними.
Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №708/195/19.
Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договору встановлено комісію за надання кредиту та комісію за обслуговування кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за дії, які не є послугою в розумінні Закону України «Про споживче кредитування».
Ураховуючи наведене, умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання та обслуговування кредиту, є нікчемними.
Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами ч. 3 ст. 55 вказаного Закону.
Як унормовано положеннями ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Правилами ч. 1, ч. 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, суд доходить висновку про те, що послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин.
Виходячи із принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги заборонено нормативно-правовими актами.
З огляду на викладене вище, положення Договору про споживчий кредит №100781503 від 19.08.2024 про сплату позичальником на користь банку комісії за надання кредиту (пункт 1.5.1. Договору) та комісії за обслуговування кредиту (пункт 1.5.2. Договору) суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину.
За таких обставин, ТОВ «Мілоан» без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредиту на загальну суму 11 900,00 гривень, а відтак, позовні вимоги ТОВ «Мілоан» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають.
Водночас, як було зазначено судом вище, згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №100781503, відповідачем було сплачено в рахунок комісії за надання та обслуговування кредиту 03.09.2024 - суму 1020,00 грн, 18.09.2024 - суму 1190,00 грн, а загалом 2210,00 (1020,00 + 1190,00 = 2210,00).
Оскільки суд дійшов висновку про нікчемність положення кредитного договору про споживчий кредит №100781503 від 19.08.2024 про сплату позичальником на користь банку комісії за надання та обслуговування кредиту (пункти 1.5.1., 1.5.2. Договору), суд вважає за можливе суму в розмірі 2210,00 гривень, сплачену відповідачем в рахунок комісії, зарахувати в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом.
З огляду на викладене, розмір заборгованості за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 , підлягає зменшенню на суму сплачених ОСОБА_1 платежів в рахунок комісії - 2210,00 гривень.
Відтак, заборгованість відповідача за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом становить 27 719,40 гривень (16 660,00 (заборгованість за тілом кредиту, заявлена позивачем до стягнення) + 13 269,40 (заборгованість за процентами за користування кредитом, заявлена позивачем до стягнення) 2 210,00 (загальний розмір платежів, внесених відповідачем в рахунок комісії) = 27 719,40).
Що стосується нарахованої позивачем відповідачу неустойки в сумі 8 500,00 грн, суд зазначає таке.
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 183/7850/22 від 31 січня 2024 року зазначено, що касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що:
на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі №910/8349/22);
на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23 (провадження №61-8279св23).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, суд доходить висновку, що нарахування позивачем ТОВ «Мілоан» відповідачу неустойки за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки в сумі 8 500,00 грн слід відмовити.
Розподіл судових витрат
Згідно з платіжною інструкцією №13 від 03 червня 2025 року при пред`явленні позову до суду через підсистему «Електронний суд» позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 гривень.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на 55,08%, з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1334,26 гривень (2422,40 : 100 х 55,08 = 1334,26).
Крім того, у пред`явленому позові позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс та очікує понести, у зв`язку із розглядом справи, становить суму судового збору за подання позову та попередньо суму витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000,00 гривень.
Виходячи з наведеного та, враховуючи вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним призначити судове засідання для вирішення питання про витрати на професійну правничу допомогу та встановити позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Мілоан» строк для подання доказів щодо розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 11, 12, 13, 81, 89, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» заборгованість в сумі 27 719 (двадцять сім тисяч сімсот дев`ятнадцять ) гривень 40 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» судовий збір у сумі 1 334 (одна тисяча триста тридцять чотири) гривень 26 копійок.
Призначити судове засідання для вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на 13 жовтня 2025 року на 16 годину 15 хвилин. Установити позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Мілоан» строк для подання доказів щодо розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу - п`ять днів після ухвалення рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 08 жовтня 2025 року.
Суддя : Я.Ю. Семенова